155 
och snödroppen såsom den tuta eller slida, som före blom- 
ningen omgifver blomknoppen; vi finna dem på lindens 
blomskaft såsom långsträckta, hinnaktiga bihang; vi se dem 
under formen af trenne kranssittande blad på hvitsippans 
stängel. Att kalla det hvita skärmbladet eller hölstret hos 
Calla för blomma, vore derföre lika origtigt, som att til- 
lägga hvitsippans nämnda trenne gröna blad samma heder. 
Äfven om vi således, sedan vi blifvit derpå uppmärk- 
samgjorda, kunna undgå detta misstag med afseende på 
blomman, finnes dock ett annat, till hvilket man i dagligt 
tal ännu oftare gör sig skyldig. Vi tala nemligen ofta 
nog om blomman hos en prestkrage, en dahlia, blåklint, 
aster, maskros 0. s. v., men månne detta är med verklig- 
heten öfverensstämmande? Långt derifrån! I stället för 
att då hafva framför oss en enda blomma, hafva vi en 
stor mängd sådana; ej blott hvar och en af prestkragens 
hvita tungor är en särskild blomma, utan detsamma gäller 
äfven om de små gula bildningar, hvilka, tätt gyttrade till- 
sammans, bilda prestkragens gula disk. Följden häraf blir 
naturligtvis den, att då vi i detta och dylika fall tro oss 
skåda framför oss en enda blomma, så är blommornas 
antal i- sjelfva verket ofta flera hundra, hvilka med hvar- 
andra förenats till en enda s. k. blomkorg. Gifver man 
en sådan namnet blomma, kan man med fullkomligt lika 
rätt tillägga denna benämning åt rågens hela ax, hund- 
lokans hela blomflock eller syrenens hela blomsterspira. 
Vi antaga emellertid nu, att vi kunna undvika alla 
dessa villovägar och således kunna i hvarje särskildt fall 
bestämma, hvad man bör förstå med begreppet blomma. 
Af hvilka delar finna vi då denna bildad? Svaret härpå 
är ingalunda lätt att gifva så, att det i hvarje särskildt 
