156 
fall är fullt träffande; så mycket kunna vi dock säga, att 
hon i allmänhet är bildad af flera kransar blad, hvilka 
på åtskilliga sätt blifvit omgestaltade och metamorfoserade. 
Vanligen är detta kransantal 4, då den yttersta kransen 
bildas af mera fast byggda, oftast gröna foderblad, innan- 
för hvilka den andra kransen af färgade, finare byggda 
kronblad sitter fästad. Dernäst följer ståndarnes krans 
och till sist i blommans midt ett eller flera, hvart för sig 
eller med hvarandra till en eller flera pistiller samman- 
vuxna fruktblad. Sådan är blommans normala byggnad, 
hvarom en undersökning af en blåklocka, en guldvifva eller 
en Linnea lätt kan öfvertyga oss; stundom saknas dock 
en eller annan af dessa fyra- olika slag af bladkransar. 
Undersöka vi t. ex. en hvitsippa, en hyacinth eller en lilje- 
konvalje, skola vi hos dem förgäfves spana efter något 
blomfoder utanför de färgade kronbladen, ja, hos asken 
finnes hvarken foder eller krona att omkläda blommans 
inre delar, utan blomman är, såsom man säger, naken. Å 
andra sidan finna vi 1 gurkväxternas, pilarnes och popp- 
larnes blommor antingen blott ståndare eller blott pistiller; 
det händer till och med stundom, att några blommor så 
använda hela sin kraft på utbildning af blommans yttersta 
kransar, att de ej förmå framalstra några ståndare och 
pistiller, utan s. k. gallblommor uppstå. Så är t. ex. för- 
hållandet med kantblommorna hos olvonbusken och den 
vanliga blåklinten; dessa blommor, som onekligen hafva 
det yttre vida mer för sig, än deras anspråkslösa kamrater 
i blomsamlingarnes midt, sitta der blott såsom onyttiga 
grannlåter och försvinna slutligen, utan att framalstra nå-- 
got frö eller någon frukt. — Å andra sidan kunna kron- 
bladen stundom uppträda bildande flera kransar eller en: 
