158 
mig böra lemna, för att desto längre kunna sysselsätta 
mig med blommans egentliga bestämmelse och de lifs- 
yttringar, som för dennas uppfyllande försiggå inom den- 
samma. 
Innan jag skrider till en framställning häraf, anser 
jag mig dock böra förklara och försvara ett påstående, 
som jag redan haft om en af blommans delar — ett på- 
stående, som jag är nästan säker på hafva af en eller an- 
nan blifvit mottaget med ett visst misstroende. Jag nämnde 
nemligen, då jag först talade om blomman, att den består 
af flera bladkransar, och bland dessa uppräknade jag äf- 
ven ståndarnes krans. Ståndarne skulle således vara blad. 
Betrakta vi dessa organer hos en lilja, en Cactus eller 
snart sagdt hvilken växt som helst, visa de sig dock under 
formen af långsträckta, smala, trinda strängar, uppbärande 
en knapp, — kort sagdt, långt ifrån att i något afseende 
visa sig bladlika, påminna de tvärtom högeligen om små 
grenar, så att man väl kan känna sig frestad att anse 
dem vara stamdelar. Det är med anledning häraf jag vill 
yttra några ord. 
Om vi utgå från det genom observationer bekräftade 
antagandet, att blad omöjligen kunna öfvergå i stammar 
eller tvärtom, så är det ju naturligt, att ståndarnes natur 
af blad blir till fullo bevisad, om man kan påvisa något 
— låt vara blott ett enda — fall, der ståndarne öfvergått 
i och förvandlats till blad. Och kunna vi uppvisa något 
sådant fall? Härtill kunna vi tryggt svara ja, ty dylika 
fall äro ej blott ingalunda sällsynta, utan äfven allmänt 
bekanta. 
Det nämndes nyss om våra vanliga hvita näckrosor, 
att i dem kronbladen sitta ordnade i flera kransar, men 
