168 
spiralis. Hos denna sitta nemligen ståndare och pistiller 
ej blott i olika blommor, utan äfven på olika stånd. Hon- 
blommorna (d. v. s. de med blott pistiller försedda) äro 
fästade på mycket långa, smala, korkskruflikt vridna skaft, 
hvilkas talrika spiralringar kunna uttänjas och sålunda 
tillåta blomman att, oberoende af vattnets vexlande djup, 
alltid hvila på vattenytan. Hanblommorne deremot (d. v. 
s. de med blott ståndare) sitta nästan oskaftade vid roten, 
under. vattnet. Men vid tiden för befruktningen lossna 
dessa senare från sitt fäste, flyta upp till vattenytan och 
kringdrifvas af vind och våg, till dess de förts till hon- 
blommorna och frömjölet sålunda kan till pistillernas mär- 
ken öfverföras. 
Dock, nog med dessa exempel! Vi se häraf, att frö- 
mjölet på ett eller annat sätt öfverföres till märket, och 
vi inse lätt, att såväl dettas klibbighet som pollenkornens 
taggiga eller på ett eller annat sätt skrofliga yta under- 
lättar deras fasthållande derstädes. Men hvad sker nu 
sedan? För att inse detta, nödgas vi taga en närmare 
kännedom om frömjölskornen. 
Betrakta vi nu dessa noggrant, så finna vi, att de äro 
omgifna af en yttre, på hvarjehanda sätt ojemn hinna, som 
är hård till sin konsistens samt här och der, alltid på be- 
stämda ställen, genomborrad af hål eller sprickor, genom 
hvilka en inre, alldeles slät och mycket uttänjbar hinna 
låter sig observeras. Innanför denna hinna finna vi en 
tjock, klibbig vätska. 
Lägga vi nu ett sådant korn i någon vätska, t. ex. 
den, som täcker märket, visar sig samma fenomen, som vi 
redan påpekat, då fråga var om näringssaftens upptagande 
genom rotspetsarne, d. v. s. att genom diffusion saft upp- 
