170 
sådan begärlighet, att den inre hinnan ej medhinner att 
uttänjas, utan våldsamt remnar och således förstöres. Se 
der den enkla förklaringen till det välbekanta förhållandet, 
att det är skadligt, om det "regnar i äppleblomman"” (lik- 
som i hvilken annan blomma som helst); frömjölet blifver 
derigenom förstördt och kan ej vidare fullgöra sin be- 
stämmelse. 
Men antaget, att frömjölskornen normalt utvecklas, 
d. v. s. på det klibbiga märket utsända den omtalade 
pollenvisaren, så återstår det att följa denna senare. Hela 
pistillens stift är visserligen fyldt af en väfnad, men denna 
är dock af en lösare beskaffenhet, hvarföre pollenvisaren 
kan, under det att den allt mer förlänges, nedtränga i 
denna väfnad, liksom den ur fröet utvecklade roten ned- 
tränger allt djupare i jorden. Slutligen har den hunnit 
nedväxa ända i fruktämnet, hvarest de små fröämnena 
sitta. Till dessa söka sig de nedvuxna fima trådarne väg 
och omedelbart derefter bhildas i dessa fröämnen ett litet 
växtämne eller, med andra ord, fröet är färdigbildadt. 
Härmed är blomningen förbi och växten inträder i sista 
stadiet af sin lefnad: bildandet af frukten. 
Frukten, sade jag. — — Kunna vi då i alla förekom- 
mande fall afgöra, hvad är frukt eller icke? Jag kan ej 
undertrycka en viss tvekan i detta afseende. Om en liten 
examen skulle anställas och t. ex. den frågan framkastas: 
hurudan frukt har smultronplantan? — så hyser jag 
den misstanken, att från mer än ett håll svaret skulle 
blifva: bär. Mitt svar härpå blefve då: ingalunda, ty den 
