IH. Succinea Draparnaud. 
Djuret tjockt, med korta trefvare. De nedre tref- 
varne kegellika, trubbiga, mycket korta; de öfre Irån' ba- 
sen till midten tilltjocknande, i spetsen klotformiga och 
försedda med ögon (Nilsson). 
Skalet utan något spår till nafvel, aflångt äggformigt, 
tunnt. Mynningen stor, oval. Munsömmen hvass. 
L. Pfeiffer upptager i sin monografi öfver Fam. 
Helicea 63 till detta slägte hörande arter, af hvilka mer 
än hälften lefva 1 Amerika och blott 8 i Europa. De 
vistas dels på fuktiga ställen nära vatten, dels på vexter 
i sjelfva vattnet. Blott 7 fossila arter, alla tillhörande 
mellersta och öfra lagren af molass-formationen, äro kän- 
da af detta slägte. 
1. Succinea putris Linné. 
SUCcEnea putris LL: Pft. IL po oda. 
— amphibia C. Pfr.I.p.671. III. fig.36—38, 
— = Rossm, I. p. 91. p. 45. 
— — & Nilss, p. 41. 
”Testa ovata, tenius, rugoso striatula, pellucida, nitidula, suc- 
enea vel straminea; spira conica, acutiuscula; anfr. 3—3!/2 con- 
vexiusculi, ultimus ventrosior, ?/3 longitudinis subaequans; sutura 
levis; columella simplex, leviter arcuata; apertura vix abliqua, ova- 
lis, superne angulata. Long. 15—16, diam. 7—8 mill. Ap. 11 
mill. longa, medio 7 lata”. L. Pfeiffer. 
Skalet ovalt, tunnt, genomskinligt och något glän- 
sande, tvärstrimmadt, bernstensfärgadt eller smutsgult. 
Vindningarne 3—3!/5, konvexa, bildande en något spet- 
sig, konisk spira. Sista vindningen ganska stor. Myn- 
ningen föga sned, regelmässigt oval, upptill vinklad, upp- 
tagande ?/3z af hela skalets längd. 
