26 
den till följe af sin litenhet är svår att bemärka. Sålun- 
da har den blifvit funnen isynnerhet under förmultnande 
löf, t. ex. på Åländska öarne, i Ingo, Helsinge, Mäntzä- 
lä, Ifalvola pos Sswv. 
14. Helix cellaria Muller. 
Helix cellaria Nilss p. 32. 
-— — C.PfrioI) pa42 styv Vffigt: 29,30: 
= — Rossm. I. p. 70. fig. 22. VIII. p. 36. fig. 527. 
— — DPfr. p. 111. 
”Testa aperte umbilicata, depressa, planiuscula, nitida, sub- 
pellucida, striatula, pallide virescenti-cornea, subtus albida; anfra- 
ctus 6, planulati, ullimus depressus; apertura vix obliqua, depressa, 
oblique lunaris; peristoma simplex, acutum, margine columellari 
non reflexo. — Diameter major 13, minor 11'/2, altit. 5—5!/0 
mill.” LL. Pfeiffer. 
Skalet öppet nafladt, plattadt, glänsande, svagt ge- 
nomskinande, tunnt, fint bågformigt tvätstrimmadt, blek- 
gulbrunt, något stötande i grönt, på undre sidan hvitak- 
tigt, bestående af 6 plattade vindningar. Spiran föga kon- 
vex. Mynningen oval, snedt-månformig. Munsömmen en- 
kel, hvass. 
Skalets diam. 13, höjd 5—5!/2> m. m. 
Djuret dels ljusgråblått, med trefvarne och en linje 
på hvardera sidan af nacken mörkare, dels gråblått med 
ljusare sidor och hvit underdel (Nilsson). 
Denna snäcka är allmän, isynnerhet 1 mellersta Eu- 
ropa. I Finland hafva blott några få exemplar af densam- 
ma blifvit funna vid Kastelholm på Åland, på Fagervik i 
Ingo socken, samt af W. Nylander i Karelen. Den ut- 
gör således en af våra sällsyntaste arter. 
