30 
pad), vriden. Munsömmen rak eller utvidgad, ej samman- 
löpande. 
Emellan 6- och 7-hundra lefvande arter äro kända 
af detta slägte. De äro spridda öfver alla delar af jord- 
klotet, och uppnå ofta ibland tropikernas yppiga vegeta- 
tion en, i jemförelse med de flesta andra på land lef- 
vande snäckor, ofantlig storlek. "Den enda art af detta 
slägte, hvilken såsom en stor sällsynthet blifvit funnen 
hos oss, är deremot ganska liten och föga i ögonen fal- 
lande. I fossilt tillstånd anträffar man detta slägte i de 
tertiära sötvattens aflagringarne, samt äfven här blott med 
ett ringa antal arter. 
1. Bulimus obscurus Muller. 
Bulimus obscurus Nilss. p. 56. 
— — CC: PfF- IT: p.-d2.160: JIE Aiga. 
— Rossm. VI. p. 46. fig. 387. 
Y Gå L. Pfr. p. 124. 
Testa oblongo-ovata, fusca, pellucida, striatula; anfractibus 
6—7, convexis; aperlura ovata; peristomate subreflexo. 
Skalet ovalt, aflångt, bukigt, försedt med nafvelfåra, 
svagt glänsande och strimmadt, genomskinande, brunt, be- 
stående af 6—7 konvexa vindningar, af hvilka den sista 
upptager nära 13 af skalets längd. Mynningen aflångt 
rundad, upptill snedt utskuren af näst sista vindningen, 
omgifven af en vidgad, tunn, hvit, något tillbakaviken 
munsöm. 
Skalets längd 10, diam. 4 m. m. 
Djuret ofvanpå gråbrunt, undertill hvitaktigt. 
Några få exemplar af denna snäcka finnas förvara- 
de i W. Nylanders samling och hafva troligen blifvit tag- 
na i sydöstra Karelen. För öfrigt har den ej blifvit an- 
