XT 
skaft af efter behofvet afpassad längd. På stränderna upp- 
kastade toma skal, hvilka tillochmed ännu äro användbara, 
förråda ofta musslornas förekommande uti vattudraget. 
Hafsmolluskerna ligga dels på bottnet såsom 
Cardium, Tellina, Mya, Littorina och Paludinella, dels äro 
de fästade vid Alger och stenar såsom Mytilus. Närmast 
hafsytan hafva vi hos oss observerat Mytilus edulis, sedan 
Cardium och Tellina; på något djupare botten uppehålla 
sig Mya och Paludinella. För att fiska hafsmollusker bru- 
kar man en släphåf, med något tung jernram, hvars ne- 
dre kant glider fram långs bottnet och uti den bakåt lig- 
gande fina näthåfven insamlar snäckor, musslor m. m. 
Under en malakozoologisk exkursion bör man vara 
försedd med åtskilliga smärre uti ena ändan tillblåsta glas- 
rör för att uti dem förvara de mindre snäckorna; de 
större inbäddas bland fuktig mossa uti en vanlig vextpor- 
tör eller dylikt. Uti denna mossa hålla sig tillochmed 
Unio- och Anodonta-arter lefvande under flera dagars tid. 
Äfven kan man uti ett käril med vatten, hvilket dagligen 
ombytes, flere veckor bibehålla vid hf allehanda vatten- 
musslor och -snäckor; litet sand på kärlets botten ökar 
deras trefnad. Då man vill uti en samling förvara kon- 
chylier, böra djuren från dem först bortskaffas och detta 
sker lämpligast sålunda, att man kastar snäckorna och 
musslorna uti kokhett vatten eller sprit, der de innan 
kort dö och djuret låter sedermera hos snäckorna lätt 
utdraga sig förmedelst en krökt nål; hos musslorna bör 
man med en knif lossa musklerna, som fästa djuret vid 
skalen, då det sedan utan svårighet kan uttagas. Med 
snäckor och musslor som hafva mycket små och bräck- 
liga skal, kan man ej utan fara att krossa detta verk- 
ställa denna operation, hvarföre det är rådligast att blott 
