38 
na förenade med en tunn valk, på hvars venstra del man 
på fullt utbildade exemplar bemärker en uppsvällning lik- 
nande ett veck eller tand. 
Denna snäcka kan lätt, isynnerhet i mindre utbildadt 
skick, tagas för en ofullständig Clausilia; men skiljer sig 
redan vid första påseende från våra clausilia arter genom 
sin ljusare, smutsigt hvitgröna färg och tunna, genom- 
skinliga skal. 
I bergiga trakter, på fuktiga mossbelupna klippor 
och träd, vid murar och under stenar finnes denna art 
spridd öfver hela Europa från Sicilien och Italien till 
Britannien och Skandinavien. Hos oss är den tagen en- 
dast på Åland (vid Kastelholms ruiner) och af J. J. Chy- 
denius vid Nordsjö i Helsinge socken. De Åländska e- 
xemplaren äro något glattare än normalt, deras längd 7!/2 
m. m. 
VII Pupa Draparnaud. 
Djuret litet och, då det drar sig tillsammans, full- 
komligt omslutet af skalet. De nedre trefvarne mycket 
små, nästan omärkliga; de öfre längre, 1 spetsen försed- 
da med ögon. 
Skalet äggformigt eller cylindriskt, med sista vind- 
ningen föga större än den närmast föregående; trångt 
nafladt. Mynningen med eller utan tänder, halfrund. Mun- 
sömmen rak eller tillbakaviken; dess kanter icke samman- 
löpande men förenade med en hvitaktig emalj. 
De snäckor, hvilka höra till detta slägte, finnas sprid- 
da öfver hela jordklotet och vistas företrädesvis i bergiga 
trakter bland affallna löf, på mossa, under stenar, för- 
multnande träd, bark o. s. v., men äro ofta för sin li- 
