41 
genom smalare, mot spetsen afsmalnande, ljusare och me- 
ra glänsande skal; sista vindningen är märkbart uppblåst 
samt saknar något tvärband vid mynningen. 
Pupa edentula förekommer uti Tyskland, Schweitz, 
Frankrike, Sverige och enligt Boheman (uti Svenska Ve- 
tenskapsakademins öfversigt för 1844) uti Luleå Lapp- 
mark. I Finland hafva vi tagit den under förmultnande 
löf uti Ingo skärgård, samt vid Stansvik nära Helsing- 
fors. 
3. Pupa antivertigo Draparnaud. 
Pupa antivertigo Nilss. p. 52. 
— — EF: Pfe: CIRRpSON. 
Wentigo, semwdentata CC.Pfr. I Pp. Mad. AD, 44, 
— septemdentata Rossm. X. p. 28. f. 647. 
Testa dextrorsa, ovata, fuscobrunnea, laevis, nitida; apertura 
eordata, septemdentata; dentibus collumellaribus 3, parietalibus 2, 
palatalibus 2 (4); margine exteriori medio impressa. 
Skalet högervridet, mycket trångt nafladt, äggformigt, 
något uppblåst, mot spetsen trubbigt, glatt, glänsande. 
Vindningarne 5, plattadt-konvexa; den sista upptagande 
Y3 af skalets längd och föga större, men mera hvälfd än 
den nästföregående. Mynningen snedt-hjertformig, försedd 
med 7 (eller 9) tänder, af hvilka 3 äro fästade vid spin- 
deln, 2 vid hvälfningen af sista vindningen, 2 (eller 4) 
i gommen; af dessa sistnämnda är den ena belägen på 
inböjningen af mynningens yttre kant. Förutom dessa 
tänder finnas ofta ännu 2, mycket små, emellan den yttre 
gomtanden och slutet af yttre kanten. Munsömmen hvit- 
aktig, något tillbakaviken. 
Skalets längd 2/4, bredd 143 m. m. 
