26 
gre än hos dessa tvenne föregående arter, upptagande unge- 
fär 1/3 af skalets längd. Sömmen något djup. Mynningen 
oval. Munsömmen hvass, tillbakaviken öfver spindeln. 
Skalets längd 17, diameter 10; mynningens längd 
12, diameter 8 m. m. 
Tillsammans med föregående art anträffas denna snäc- 
ka ganska allmänt och tyckes äfven hos oss äga en lika 
vidsträckt utbredning (från södra kusten ända upp till 
polarcirkeln) som Lymnaeus ovatus. Enligt Middendorff, 
som förenar begge dessa arter till en och samma, före- 
kommer ovatus hufvudsakligast i nordliga, formen vulga- 
ris mest i sydliga delen af landet. 
y Lymnaeus balthicus Linné. 
Helix balthica Lin. F.S. E. 2: p. 532. 
naea — Nilss. p. 64. 
”L. Testa ovata, subperforata, rugoso-striata, brunneo-virescen- 
te, suberosa; spira brevi, acutiuscula; anfractibus quattuor; apertura 
ovata, subampliata, columelle plica distincta. Longitudo 12; lati- 
tudo 7; apert. 10, spira 4 millim.” Nilsson. 
Skalet med en fin nafvelstrimma, ovalt äggrund, tunnt, 
strimmadt, genomskinande, gulbrunt. Vindningarne 4; den 
sista vidgad och uppblåst. Spiran kort, spetsig. Mynnin- 
gen oval. Munsömmen ofta något vidgad, utbredd, till- 
bakaviken öfver spindeln. 
Djuret mörkgrönt, med öfre delen mörkare, sidorna 
och trefvarne ljusare. Manteln grönsvart, merendels med 
ljusare fläckar. 
I Östersjön, Finska och Bottniska viken är denna 
snäcka mycket allmän. Den tyckes likväl blott vara en 
genom vistelseort i saltare vatten betingad form af Lym- 
