60 
dra i samma slägte. Den lefver i gyttjiga pölar och di- 
ken, på stenar, träd o. d., äfvensom uti vikar af saltsjön 
(Pargas, Ingo). 
IV. Planorbis Muller. 
Djuret spensligt, med tvenne långa hårformiga vid 
basen något utbredda trefvare. Ögonen belägna vid tref- 
varnes bas. Foten jemnbred, i hvardera ändan afrundad. 
Skalet platt, bestående af vindningar, hvilka äro i- 
"hoprullade till en skifva och alla träda fram såväl på öfre 
som undre sidan af detsamma. Mynningen rund eller 
månformigt urnupen af näst den sista vindningens hvälf- 
ning. Munsömmen enkel; merendels är dess yttre kant 
något utdragen och längre framgående. Mynningen ej 
tillsluten af något lock. 
Alla de 60 arter, hvilka äro bekanta af detta slägte 
äro merendels ganska små samt vistas på plantor och 
gräs i stillastående, mindre ofta 1 rinnande vatten, för- 
nämligast 1 kalla och tempererade zonen. Den största, 
nemligen Planorbis corneus, finnes äfven hos oss. Redan 
ifrån mussel-kalken är en fossil Planorbis-art angifven, nå- 
gra anträffas dessutom i Liasgruppen och Wealder-leran, 
men först i de tertiära sötvattens aflagringarne uppträder 
detta slägte i ymnighet. 
1. Planorbis corneus Linné. 
Helix cornea Linné F.S. p.527. 
Planorbis corneus C. Pfr. IL. p.77. t. IV. fig. 34. 
— — Nilss. p- 74. 
= — Rossm. II. p.14.t. 7. fig. 113. 
Testa magna, utrinque, presertim supra concava, livido-vel 
