14 



område *). Kring detta centrum uppträder arten icke blott rikast 

 på individer, utan äfven på former, men den typiska formen får 

 man ofta söka vid gränserna för dess utbredning ^). 



Värme och fuktighet äro de tvenne vigtigaste faktorerna vid 

 arternas utbredning, men äfven lokala förhållanden äro dervid verk- 

 samma, antingen gynnande eller hindrande. Detta kunna vi redan 

 förmoda af den låga grad af utveckling nervsystemet har hos blöt- 

 djuren, den nedstämuing af alla animala funktioner, som deraf blir 

 en följd, deras tröghet, passivitet, ytterliga känslolöshet och seghet. 

 Värmen utöfvar icke på dem detsamma inflytande, som på de högre 

 djuren, hvarföre andra förhållanden, hvilka vid de sednares före- 

 komst icke äro märkbara, äro betydliga hos moUuskerna. ^) 



För att ega en rik molluskfauna måste ett land naturligtvis 

 i första rummet hafva för de särskilda arterue passande lokaler. 

 Men äfven med sådana, kunna arter saknas, som i de närgräusande 

 länderna äro ymniga. För landsnäckornas utbredning äro berg- 

 sträckningar med riktning i öster och vester icke blott mekaniska, 

 utan, genom den olika temperatur, som i allmänhet råder på deras 

 norra och södra sida, äfven fysikaliska hinder. Så dela Pyrenéerna, 

 Alperna och Karpaterna den Europeiska Molluskfaunan i två delar, 

 hvardera icke blott med en mängd egendomliga arter, utan slägt- 

 typerna ofta på ett olika sätt varierade. 



Det är dock hufvudsakligeu af ländernas geologiska förhållanden, 

 vi få förklaiing på en mängd arters fördelning. De trakter, som 

 hvila på granitens uråldriga grund, der denna öfveiallt träder i 

 dagen, äro alltid relativt, ofta absolut fattiga på snäckor, och jag 

 känner ingen enda art, som för dem är egendomlig, om ej möjligen 

 H. harpa. Denna för snäckornas lif fientliga bildning, är i de södra 

 länderna betäckt af yngre lager. Der är ock en rikedom på stora, 



') Jfr "Anteckningar i Zoologien" af Walleugren, p. 35. 



^) "Meine Erfahrung ist, dass in der nördlichen Fauna die Typen fur 

 viele in der siidlichen weiter ausgeprägte Arten, Gattungen öder Gruppen 

 vorkommen." Rossm. Icon. XII p. 22. Jfr A. Schmidt: Die kritischen 

 Grupp, der Eur. Claus. p. 6. — A. Malm i Göteb. K. Vet. och Vittli. 

 Samh. H. VIII p. 126. 



^) Motsatsen kan ock ega rum. Under det insekternas utbredning 

 till en stor del är beroende af de växters utbredning, hvaraf deras larver 

 hemta den hufvudsakligaste födan, har födan tvifvelsutan alldeles intet 

 inflytande på fördelningen af molluskerna, emedan dessa, såsom till stör- 

 sta delen fytofager, förtära alla slags, isynnerhet saftiga växter, och för- 

 små icke en gäng de giftiga svami)arne. 



