31 



V. pell. Miill. V. H. p. 15. - Nilss. H. M. p. 11. — Rossm. Ic. 

 I, p. 74. — N. & Nyl. F. M. p. 8. — Mörch S. M. Dan. p. 12. 



SÅxdet något plattadt, starkt glänsande, mycket tunt, alldeles 

 genoinskiuligt, ytterst fint tvärstriiumadt, hvitt eller ljust hafsgrönt. 

 Vindningarne 3 — 3 '/j, hastigt tilltagande, bildande en liten, föga fram- 

 .stående spira. Sömmen på tvären skrynkligt strimmig, stundom röd- 

 aktig. Mynningen mycket stor, sned, nästan rund, utom vid basen, 

 der den genom en liten del af näst sista vindningen blifvit månfor- 

 migt urringad. Munsömmen enkel, hvass, vid öfra kanten utdra- 

 gen, vid spindelkanten inskuren. — Djuret rödaktigt grått, med 

 mörkare mantel, hufvud och trefvare. 



Förekommer under mossa och fuktiga löf i skogar och träd- 

 gårdar från sydligaste Skåne till halföns nordligaste delar. Ju fuk- 

 tigare lokalen är, ju mera synes skalet antaga grön ftirg. 



I Tyskland finnas af detta slägte ännu tvenne arter, bvilka möjligen 

 äfveh kunna upptäckas bos oss, bvarföre jag bär vill anföra deras känne- 

 tecken. 1. V. diaphana Dräp.: skal nedtryckt, mynning stor, utdragen, 

 dubbelt så bred, som hög; vindningar 2. Br. 5—6, böjd 2'/2--3 m. m, 

 2. V. elongata Dräp.: skal plattadt; mynning mycket utdragen, 3— 4 gån- 

 ger så bred, som hög; spiran pimktforraig. Br. 4—5, höjd 2—2'l^m.m. 



Gen. 4. fSuccinea Draparnaud. 



Djtiref tjockt. Trefvarue 4, de två nedre mycket korta, kägel- 

 lika, trubbiga, de öfre från basen till midten tilltjocknande. i spet- 

 sen klotfonniga, med ögon. — Sl-aJcf aflångt äggformigt, tunt, ge- 

 nomskinligt, vanligen vaxgult, utan spår till nafvel, med få vind- 

 ningar, af bvilka den siste är mycket stor och uppblåst, nästan ut- 

 görande hela snäckan. Mynningen stor, oval, upptill vanligen spet- 

 sig. Munsömmen enkel, hvass. 



Bernstenssnäckorna älska vanligen mycket fuktiga ställen, bvar- 

 före de förekomma dels vid vatten, dels på växter i vatten. Af de 

 arter, som finnas hos oss, uppehåller sig S. Pfeifferi på de våtaste 

 ställen, ofta i sjelfva vattenbrynet, S. pnfris mera aflägset från vat- 

 ten och S. ohlonga vanligen på fullkomligt torra ställen. — Nam- 

 net kommer af siicclmim (bernsten). 



Det enda slägte, med bvilket Sticcinea möjligen kan förvexlas i an- 

 seende till skalets form, är Limntca, men de skiljas lätt derigenom, att 

 Succ. saknar bvarje spår af det columellarveck, som finnes bos Limneea. 



1. Succiiiea putris Lin. 

 Shal ovalt, med kort spira; vindn. 3 — 5^2? /ö.<7« konvexa; 



