88 



hvitlöksstank, ej olik snokens, så är tydligt att han med H. nitidula sam- 

 manblandat följande art, hvilken denna egenskap tillkommer ocli icke H. 

 nitidula. Dessa snäckor skiljas för öfrigt derigenom att skalet hos H. 

 all. är mindre och har en stark glans samt djuret vida mörkare fårg. 

 Från H. cell. skiljer sig H. nit. genom en vindning mindre, högre spira, 

 mycket större och djupare nafvel. 



3. II el IX all i aria Miller. 



SJxcd plaftddt, sfdvlf f/Iänsanclc, näsfan slätf, genontsMnligt. 

 rödgn/f, onilring nafrvlcn hvitaMigt, dier Jiclf och MUet glasgröni ; 

 mynning äggrnndt mmfforni/g: nafvel öjijjen; rindn. 5 — B^j^, plat- 

 tade. Bredd 6 — 7, höjd 3 m. m. 



Zonites alliarius Gray ed. Turt. p. 168, fig. 39. — H. glabra 



Stud., Rossm. Ic. VII p. 36, fig. 528 (forma major). Hyalinia alli- 

 aria Mörch S. M. Dan. p. 13. 



1) Skalet rödgult. 2) Skalet giasgrönt. 



SJccdct på öfre sidau temligen hvälfdt, på undre nästan platt, 

 starkt glänsande, genomskinligt, rödgult, omkring nafvelen ljusare, 

 eller helt och hållet giasgrönt; spiran konvex. Viudninganie 5 — S'/^, 

 temligen långsamt tilltagande i bredd. Nafveln träng, men djup. 

 Mynningen obetydligt sned, äggrundt månformig. Munsömmen en- 

 kel, hvass. — Djuret har svart kropp och svarta trefvare, med fo- 

 ten bakåt spetsigt afsmalnande, hoptryckt, hvitgrå, i spetsen svart. 



Förekommer under stenar och nedfallna löf. Den rödgula for- 

 men har jag tagit vid Uonneby i Blek. och den glasgröna i Para- 

 dislyckan i Lund. 



1. Från de öfifiga arterna inom denna grupp skiljer sig den närva- 

 rande genast genom den starka lukt af hvitlök, som djuret sprider om- 

 kring sig. Äfven genom skalets form och färg utan svårighet skild från 

 yngre exemplar af de båda föregående, de enda, med hvilka denna skulle 

 kunna förvexlas. 



2. Namnet alliaria är både det älsta, såsom gifvet af Miller 1822, 

 och det bäst passande, hvarföre det är att föredraga framför H. giabra 

 ötud. (1822), H. nitens Sheppard (1825) och H. foetida Stark (1828). Den 

 snäcka Rossm. på anf. st. beski-ifver och ger figurer af, är ganska säkert 

 densamma, som finnes hos oss, eburu den förra är nästan dubbelt större. 

 Rossm. tillägger dock: selten findet man Exemplare von der Grösse des 

 abgebildeten. 



4. Ilellx iiltida Mull. 

 Siad lullrigt, glänsande, tätt och regelbandet tvärstrimmadt, 

 nästan ogcnoinsJi/nligf, Irtstanjebrunt; mgnning rnndadt månformig; 

 nafvel öppen; rindningar 5, Iwnrexa, trinda, långsamt tilltagande. 

 Bredd 6, höjd 3 m. m. 



