11 



nitiäa, Pupa anfiverUgo m. fl. förekomma på fullkomligt lika våta 

 ställen, som flera vattensnäckor, o. s. v. Ännu osäkrare blir skil- 

 naden emellan sötvatteus- och hafs-molluskerna. I Östersjön, ofta 

 teuiligen långt från kusten, lefver en mängd snäckor, som egent- 

 ligen tillhöra de söta vattnen t. ex. Neritina JiiwiatUis, Bithlnia 

 tentaculata, många LimncBa- och Planorbis-avter m. fl. Hvarandra 

 mycket nära stående slägten förekonmia i färskvatten och i hafvet, 

 men ännu oftare har samma slägte olika arter på båda ställena. 

 Emellertid är denna gruppering af molluskerna allmänt antagen och 

 äfven i de flesta fall öfverensstämmande med naturen. 



För kännedomen af arternas omfång, natur och utvecklings- 

 kraft, med ett ord, för kunskapen om deras hela historia, måste 

 det vara af stor vigt att eftersöka de särskildta formernas betydelse, 

 relativa värde och orsaker. Det oaktadt är detta, till skada för 

 vetenskapen, mycket försunimadt, och nästan h varje författare nöjer 

 sig med att kalla alla arten underordnade former "vai-ieteter", utan 

 afseende på deras ursprung eller betydelse. Ofvertygad om det 

 oriktiga i detta förfarande, har jag vågat försöket att fördela dessa 

 på följande sätt. 



Varietefer i egentlig mening (variationes) kallar jag de obe- 

 stämda afvikelser från den typiska formen, som visa sig blott i en 

 särskildt dels eller bestämd karakters afvikelse, under det att hela 

 utseendet eller de väsendtliga karaktererna blifva oförändrade. Va- 

 rieteterna förekomma på samma lokaler, som hufvudformen, van- 

 ligen blandade med densamma, hvarföre man icke kan tillskrifva 

 yttre förhållanden, utan den mre bildningskraften, deras uppkomst. 

 Ärtförändringar (aberrationes) äro sådana afvikelser, som, genom 

 de flesta delarnes större eller mindre omgestaltning, få ett med 

 stamformen helt olika utseende. De förekomma under olika yttre 

 förhållande med den sednare, äro fullkomligt beroende af dessa och 

 ega derföre talrika öfvergångsformer, hvilka ej kunna finnas hos 

 varieteter, som bero blott af enstaka karakterer. Artförändringar 

 äro oftast ymniga och uteslutande på samma lokal, men hvarje art- 

 förändring kan hafva en eller flera varieteter. Underarter (sub- 

 species) benämner jag de beständiga former, som både genom ett 

 olika utseende och genom mer eller mindre framstående egna ka- 

 rakterer skilja sig från den typiska arten, med hvilken de ofta före- 

 komma tillsamman och således icke uppenbart befinnas beroende af 

 yttre förhållanden. De motsvara i det närmaste hvad man kallar 

 racer och erhålla ofta den betecknande, men oegentliga, benämnin- 



