djurets slutningsmuskler liafva sitt fäste, kallas mnslcVmtryol- (ini- 

 pressiones musculares). Dessa äx'o i h vardera skalet två: ett vid 

 låständerna, nära skalets främre kant, det fräturc muskelintryclet 

 (impressio anterior), samt ett nära skalets bakre kant, haÅre muslwl- 

 intrifclct (impressio posterior). Maniclinfrijcl- (impressio pallealis) 

 kallas den emellan li vardera miisk elintrycken, med nedra kanten pa- 

 rallelt löpande fåran. 



De flesta blötdjur lägga ägg, antingen skilda (i hålor i j(jrden, 

 under mossa, stenar o. s. v. såsom ilertalet landsnäckor) eller i 

 klumpar likt grodrom (vid vattenväxter, stenar o. d. såsom de flesta 

 vattenmolluskerna) eller i regelbundna sammanhängande rader (t. ex. 

 Bithinia-iXYieYii^) ; endast få föda lefvande ungar, hvilka de föra med 

 sig en lång tid inom snäckskalet (t. ex. PahuUna, Clmisilia ven- 

 fricosa, BaJea, Pttjxi -arter ss. P. umbilicata m. fl.) eller inom mus- 

 selskalen (t. ex. S2)h(vriHm). Blötdjuren äro vanligen skildkönade, 

 men ej sällan tvåkönade, då både den hanliga och honliga könsap- 

 paraten förekommer hos en och samma individ. Äggens skal är 

 vanligen tunt och genomskinligt, men stundoni (t. ex, Helix poma- 

 tia) fast, kalkhaltigt och ojemnt, (Hos den amerikanska Btdimtfs 

 licemastonms äro äggen betäckta af ett hårdt kalkskal och nästan af 

 dufäggs storlek). När skalet sönderspränges, framkommer den unga 

 snäckan försedd med ett oftast genomskinligt hus, h vilket ofvan vid 

 spetsen är nära förenadt med djuret. Det förökas lagervis inifrån 

 utåt, så att hvarje yngre (inre) lager med sina kanter skjuter utom 

 de äldre och är i början tunt, känsligt och elastiskt, samt erhåller 

 först sent samma färg och hårdhet, som det öfriga skalet. Hos 

 många snäckor (Hclix, Piipa, Vcrtigo, Cknfsilia m. fl.) kan man 

 lätt genom denna mjuka kant kring mynningen skilja unga indivi- 

 der från de fullväxta, helst dessa sednare vanligen afsluta bildnin- 

 gen af skalet genom en mer eller mindre up]5svälld, tillbakaböjd 

 eller rak, munsöm, hvilken dessutom ofta iir såsom fuUbildad för- 

 sedd med tänder eller veck. Hos andra arter (Anrijhfs, Acroloxtts, 

 Pht/sa m. fl.) angifver intet yttre tecken den fullväxta snäckan, 

 utan man får vid dem stödja sig på erfarenheten, att man ej fun- 

 nit några större. Nybörjaren får tillika akta sig, att han ej tager 

 ungar af en art för att tillhöra en annan, t. ex. sjDäda ungar af 

 Piq)a nmscorvni eller V. anfirrrtigo för en liten Helix, af Clausilia 

 nigricans för en Pupa ellei- Vertigo, af PaJud. acJiaf. för en Vitrina 

 (V. femorata Auct.) o. s. v. 



