går tvärs öfver spiudelen spindehecTcet (plica subcolumellaris), som 

 aldrig saknas, ehuru det sträcker sig mer eller mindre långt fram 

 och stundom döljes af lamellen. Ännu Llngre ned vid mynningens 

 högra sida, nära basen, finner man hos många arter en från myn- 

 ningkanten inåt gående djup ränna (canaliculus), som motsvarar 

 upphöjningen (kammen) vid sidan af nacken, och till venster om 

 den hos samma arter en parallel, vanligen stark kallositet, som mot- 

 svarar fördjupningen bredvid kammen på nacken. Ifrån denna kallo- 

 sitet går oftast uppåt en smal fortsättning, det nedra gomvecket 

 (plica palatalis infera). Längst upp i gommen, straxt under söm- 

 men och mer eller mindre parallelt med densamma, löpa de öfra 

 gomvechen (plicse palatales superoc!). Månvech (lunella) kallas ett på 

 tvären löpande veck uti den inre ytan af sista vindningen, långt 

 till höger, inom spindelvecket, och betecknas på skalets yttersida af 

 en röd- eller gul-aktig, åt venster månformigt krökt, genomskim- 

 rande fläck. 



Skalen hos alla våra sötvatten-musslor äro lika formade och 

 hvälfda, Uliskaliga (jequivalves). Kunna de genom ett tvärsnitt de- 

 las i två nästan lika hälfter, så kallas musslan nästan Uksidig (sub- 

 sequilatera), t. ex. hos slägtet Spha^rium ; i motsatt fall oUksidig 

 (iuajquilatera), såsom hos Pisidium, Unio och Anodonta. Hvälfning 

 eller bucJda (umbo) benämnes musselskalets mest hvälfda och van- 

 ligen högsta del. Musslans öppna kant kallas nedre (margo inferior) 

 och den på hvilken låsbaudet är beläget och der de båda skalen 

 sammanhänga, kallas öfra kant (margo snperior). Om man ställer 

 musslan framför sig på tvären, med öfra kanten uppåt och så, att 

 hvälfningarne äro höger om låsbandet, så utgör den till höger be- 

 lägna ändan af skalen främre kanten (margo anterior) och den mot- 

 satta bakre kanten (margo posterior). Högra skalet (välva dextra) 

 kallas det, som är till höger, då musslan står på nedra kanten och 

 har den främra kanten vänd ifrån oss ; det, som ligger till venster, 

 kallas det venstra skalet (välva sinistra). Sköld (area) benämnes 

 den del af skalets yta, som ligger bakom hvälfningen, ända till ba- 

 kersta kanten; mindre skölden (areola) det, som är beläget framom 

 hvälfningen. Inuti musslan, under låsbandef, finnes låsen (cardo), 

 som oftast består af vid öfra kanten belägna, uti hvai'andra gripande 

 låständer (dentes cardinales), hvilka äro mer eller mindre kägellika, 

 och sidotänder (dentes laterales), hvilka äro längre och skiflika samt 

 liefinna sig antingen på båda sidorna eller blott på den ena sidan 

 om låständerna. De på skalens inre yta befintliga gropar, uti hvilka 



