49 



2 — 3 vindningarne, vara betäckt med ovala, något balfmåulika, på 

 tvären i rader ställda, korn. — Djuret är .ofvan på hufvudet, hal- 

 sen och trefvarne grynigt, gråsvart, foten hvitgul ; på halsen finnes 

 i midten en längsgående upphöjd linea. Enl. Hartm. är djurets 

 färg hvitgul, med talrika svartbruna prickar på ryggen, hvilka 

 blifva tätare och mörkare frampå halsen och hufvudet, hvars öfra 

 sida jemte tentaklerna äro svarta. "Pilen trind, rak, i spetsen med 

 två bredare och två smalare eggar." (Mörch). 



Förekommer under buskar bland multnande blad, vid trädröt- 

 ter på sumpiga ställen, i Skåne vid Esperöd (Nilss.), W. Wram 

 (Prof. Lilljeb. i bref), Akesholm, Bäckaskog och Stampe (Malm), 

 Fogelsång och Öfvedskloster (H:r L. P. Holmström enl. ex.), Ring- 

 sjön ! ; Blek., Gammalstorp (Gosselm. p. 24), Östergötl. i "Wäfver- 

 sunda stoi-äng vid Omberg samt vid Hvitlersbäcken på sjelfva ber- 

 get, ymnigt! Nerike på en mängd ställen (C. Hartm. p. 5); West- 

 manland, Sala, i gröna gången (enl. Lekt. Johanson). 



Mörch upptager för Danmark den nära beslägtade H. eäentula Drp. 

 "T. conoidea, cornea; peristoma intus labiatum, subdentatum. Dm. 8 m. m." 



19. Helix iiieariiata MiJLL. 

 Shal med trång, till en del af spindettanten hefäeM nafvel; 

 mynning aflångt månformig, sned; rmmsöm. med en hög, vanligen 

 röd läpp. Bredd 12 — 13, höjd 8 — 9 m. m. 



H. inc. Miill. V. H. p. 63. — Rossm. Ic. I p. 62, fig. 10. — Hy- 

 gromia incarn. Mörch S. M. Dan. p. 19. — "^TTngre: Helix sericea 

 Miill. (spec. origin. Miilleri! enl. Mörch). 



Shalet nedtryckt klotformigt, tunt och genomskinligt, föga glän- 

 sande, fint tvärstrimmadt, mycket fint och tätt kornigt, i'ödaktigt, 

 med ett smalt, hvitt, klart genomskinande längsband. Vindningarne 

 6, den sista utåt trubbvinklig, liksom kölad. Sömmen vid mynnin- 

 gen nedböjd. Nafvelen mycket trång, men djup, till en del betäckt 

 af den tillbakavikna spindelkanten. Mynningen aflångt månformig, 

 sned. Munsömmen utböjd, med spindelkanten nästan rak nedtill, be- 

 tydligt längre än yttei-kanten, utvändigt rödbrun och derbakom ett 

 bredt rödgult tvärband, på inre sidan liffärgad och derinom försedd 

 med en hög, särdeles på spindelkanten utvecklad hvit, gulaktig eller 

 köttröd läpp. Vid stark förstoring synes skalet, isynnerhet hos den 

 unga snäckan, fint spiralstrimmigt och på dessa strimmor de ofvan 

 nämnda kornen såsom i regelbundna rader ordnade, något böjda, 

 mot båda ändai"ne tillspetsade knölar. — Djuret, enl. Nilss., Ijus- 



4 



