50 



rödt, med öfre sidan af halsea, hufvudet och trefvarne blågrå ; efter 

 ex, från Ronneby: blåsvart, under grått, trefvarne mycket långa, 

 vid basen svarta, uppåt ljusare, i S2:)etseu gula, med svarta ögon, 

 långs åt nacken går en upphöjd smal gul liuea, med en parallel fåra 

 på hvardera sidan ; på ömse sidor om kroppen går ett bredt ljus- 

 gult baud, som börjar under den nedre trefvaren. "Pilen halfvriden, 

 i spetsen prydd med kölar." (Mörch). 



Förekommer i löfskogar, under nedfallna multnande löf. Tagen 

 i Skåne vid Esperöd (Nilss.), vid Ignaberga och Akesholm (Malm) 

 samt vid Öfvedskloster (H:r L. P. Holmström enl. ex.) ; i Blekinge 

 vid Ronneby, i skogen öster om Skärsjön, ej sällsynt! 



20. Helix stilgella Dräp. 

 SJiCil med vid och djiq) nafvel; mynninff månformig, rtindad; 

 munsöm med en tunn hvifaldig lapp. Bredd lå — 15, höjd 9 — lOm.m. 



H. strig. Nilss. H. M. p. 23. — Rossm. Ic. I. p. 61, fig. 9. — 

 N. & Nyl. F. M. p. 19, f. 11. — Yngre: H. conspurcata Nilss. (icke Dr.). 



Var. 1) minor (Rossm. Ic. VII p. 4, fig. 438) : skal tunt, ljust 

 färgadt och mycket genomskinligt. 



Slicdet plattadt klotfurmigt, geuomskinande, starkt tvärstrim- 

 madt, hornfärgadt, omgifvet af ett bredt hvitaktigt längsband. Vind- 

 ningar 6 — ö^/j. Sömmen vid mynningkanten starkt nedböjd. Naf- 

 velen djup och mycket vid. Mynningen rundad, af nästsista vind- 

 ningen månformigt urnupen. Munsömmeu vid nafvelen utbredd och 

 tillbaka viken, utvändigt rödgul eller rödbrun, invändigt med en hvit 

 eller violett läpp ; spiudelkanten föga längre än och nedtill bågfor- 

 migt böjd emot ytterkanten. Den unga snäckan (med 4 — 5 vindn.) 

 är ofvan nästan platt, under starkt konvex, tunn och ljust färgad, 

 upptill trubbvinklig, betäckt med kortare eller längre, sedan vanli- 

 gen försvinnande, hår; nafvelen trång, mynningen snedt månformig; 

 munsömmen enkel, vid nafvelen starkt nedböjd och tillbakaviken. 

 — Djuret grågult, med mörka trefvare ; mantelen är, liksom hos 

 föregående art, beströdd med svarta fläckar, hvilka synas genom 

 skalet hos den lefvande snäckan. 



Förekommer under aflallna löf på skuggiga ställen eller upp- 

 krupen i träden i löfskogar, mindre allmänt i södra och mellersta 

 delarne af inket. 



Prof. N. upptager i sin Hist. Moll. p. 25 Helix conspurcata Dräp. 

 såsom svensk, men den så bestämda snäckan är endast en ung H. stri- 

 gella. Jfr. Malm h. II p. 117, Hartm. Ner. Moll. p. 4. 



