55 



ehuru på midten lemligen djupt iune ; spindelkanteu bägformigt upp- 

 stigande. — Djuret hvitgrått, på ryggen mörkare, nästan öfverallt 

 liksom öfversålladt med ockragula punktei-. 



Föi"ekommer på mycket öppna, torra och starkt soliga ställen 

 på Öland flerestädes, isynnerhet i stenraset på landborgen emellan 

 Vickleby och Resmo samt långs den stenmur, som finnes derofvan 

 vid landsvägen, vid hvilken jag (1853) på en gång insamlade öfver 

 1000 exemplar. 



1. De öfriga till denna grupp hörande, inom den Danska faunans 

 område funna, aiierna skilja sig från föregående sålunda: H. canäidula 

 Michaud, hvilken den står närmast, genom lägre spira, finare striering, 

 mindre hvälfda vindningar och den hvita tandhka svulst hvarmed den 

 starka läppen slutar på mynningväggen; H ericetoriiin M.\x\\. genom. stöx're 

 (br. 10 — 12, höjd 5 — 6 m. m.) mycket nedtryckt skal, ytterst vid uafvel 

 och 6 vindningar, samt H. conspurcata Dräp. genom mindre (br. 5 — 6, 

 höjd 3 m. m.) och mera plattadt samt finhårigt skal, trångare nafvel och 

 4—5 vindningar. — Dessa och flertalet af de öfriga till subgenus Teba 

 hörande arterna förekomma vida mera vid kustei*na, än i det inre af 

 Europa, hufvudsakligen i medelhafsländerna, de älska torra, starkt sol- 

 belysta ställen, träifas vanligen i stor mängd pä samma fläck och utmärka 

 sig framför slägtets öfriga arter genom sin ofantliga variationsförmåga, 

 som gör dem till de svåraste att bestämma, åtskilja och begränsa troligen 

 af alla landsuäckor. Tjrpiskt hafva de, liksom öfriga med band försedda 

 Helices, fem band, af hvilka äfven här det tredje oftast bibehåller sig 

 längst ; men då bandens antal hos andra arter genom sammanflytande 

 eller försvinnande förminskas, ökas hos dessa bandens antal genom del- 

 ning, vanligen så, att de två öfversta genom tvärlinier upplösas i fläc- 

 kar och de två nedersta genom längslinier förvandlas till flera mycket 

 smala band. 



2. Ofvan beskrifna art blef af Prof. B. F. Fries år 1822 funnen på 

 Öland och af Nilsson beskrifven i tillägget till Hist. Moll. under namn af 

 H. ericetoritm Dräp., men med anmärkning, att alla honom bekanta af- 

 bildningar (hos Dräp., Pfeiffer och Sturm) voro mycket större. I Synopsis 

 meth. molluscorum (1830) förklarade Menke den af N. beskrifea snäckan 

 vara H. costulata, men dock gjorde Beck densamma i Index moll. (1837) 

 till en ny art under namn af Theha Nilssoniana. 



F) STcalet Motformigt; nafvelen hefäcM af den tillhakavikna myn- 

 ningJcanten, eller ingen. 



a) Skalet betäcJct nafiaät, med ett mörkt längshanä ofvan mid- 

 ten; munsömmen uttöjd med läpp. (Subg. Årianta Leach.). 



26. Helix arbiistoruiii Lin. 



Skal tätt tvärfåradt; mynning rundadt månformig; munsöm- 

 men Jwit, med låghöjd spindelkant. Bredd 18 — 23, höjd 17 — 22 m. m- 



