64 



sedd med brilm, kanterna nästan lika höga, icke sammanlöpande, 

 men förenade med en hvitaktig emalj. 



Dessa snäckor vistas bland uffallna löf, på mossa, under stenar, 

 förmultnande träd, bark o. s. v. isynnerhet på stenbundeu mark, 

 bland klippor och bergskrefvor. Somliga arter äro särdeles talrika 

 på kalkberg. — Namnet Pupa betyder puppa, lindebarn. 



På vestindiska öarne eger slägtet Pupa sina största (ända till 44 m. 

 m. långa) och ofta med lysande färger prålande arter. I förhållande till 

 dessa äro de europeiska obetydliga. Subgenus Torqttilla, som innefattar 

 de största af vår verldsdels arter, eger dessa företrädesvis på öarne i 

 Medelhafvet, i Italien, Spanien, södra Frankrike, Schweitz och sydligaste 

 Tyskland. England har af dem endast erhållit Pupa secale och Sverige 

 blott P. avenacea, men de öfriga länderna noiT om Frankrike ingen art. 

 — Subgen. Pupilla har likaledes sitt centrum vid Alperna, men på kon- 

 tinenten gå flera arter upp i mellersta Tyskland, till England P. umhili- 

 cata, anglica och inKscontm, till Finland blott P.mnscorum. (Det nära 

 beslägtade subg. Orcula (Held) synes icke öfverskrida med någon enda art de 

 bergskedjor (Teutoburger Wald, Thuringerwald, Erzgebirge, Riesengebirge), 

 som gå tvärsöfver Europa från floden Ems till Oders källor). -- Det här, 

 liksom af de flesta nyare, isynnerhet engelska och franska författare, an- 

 tagna slägtet Vertigo, innefattar endast små arter, så att den minsta Pupa 

 alltid är större än den största Vertigo. De föredraga de tempererade 

 länderna framför de varma och hafva i de nordligaste delarne af Europa 

 egendomliga former. 



A) Skalet äfigrnndf aflångt, emot spetsen hetyelligt afsmalnande; 

 mynnmgen eiflåugt oval, med mångri himeHikei tänder; mun- 

 sömmen tillhakar iken. (Subgen. Torquilla Beck.) 



1. Pupa aTCuacea (Brug.) Pfr. 

 Skal rödhnint, strimmaelt; mynningen med 7 leimell-lika tän- 

 der: 2 på tnynningväggen, 3 inom ytterkanten, 2 pä spindelkanten. 

 L. G— 9; hr. 2^1^—3 m. m. 



P. avena Rossm. Ic. I p. 82, f. 36; V. p. 13, f. 319. — Högb. 

 Vet.-Ak. Handl. 1841 p. 201. P. avenacea Mörch S. M. Dan. p. 27. 



Skalet tydligt nafladt, koniskt spolformigt, trubbigt, mörkt röd- 

 brunt, någon gång gulbrunt, oregelbundet, stundom groft strimmadt, 

 knappast glänsande. Viudningarne 7- — 8, starkt konvexa, förenade 

 genom en djup söm. Mynningen omvändt äggrund, försedd med 7 

 små hvita lameller: 3 af dessa finnas innanför ytterkanten, den öf- 

 versta kort, 2 sitta midt emot de förra på spindelkanten, den sjette 

 är fästad på mynningväggen, och befinna sig alla dessa temligen 

 djupt inuti mynningen; den 7:dc lamellen, som är störst och glän- 



