69 



Pupa col. v. Wallenb. Moll. Lapp. Lixl. p. 25. — Rossm. Ic. XI. 

 p. 11. fig. 731. — Hartm. Ner. Moll. p. 6. — Yngre snäcka: P. 

 edentula Dräp., Högb. W. A. H. 1841. p. 204. — Wallengr. Ant. i 

 Zool. p. 90. — N. & Nyl. F. M. p. 40. f. 32. — Mörch S. M. Dan. 

 p. 28. — Vertigo ed. Rossm. X. p. 28. f. 646. 



Slcalet trångt, meu tydligt nafladt, till ^/^ uppåt afsmalnaude 

 cylindi'iskt, trubbigt, glänsande, slätt, brungult. Vindningarne 8, 

 konvexa, mycket långsamt tilltagande, nästan lika höga och vida, 

 utom den sista, som är stor, uppblåst, utgörande mera än fjerde- 

 delen af hela skalets längd. Mynningen hälft äggrund, föga sned, 

 utan lameller och tänder. Munsömmen enkel, hvass, med båda kan- 

 terna bågböjda. Den yngre snäckan är koniskt oval, mot spetsen 

 något afsmalnande. — Djuret gråaktigt, på öfre sidan svart. 



Arten förekommer isynnerhet på fuktiga och skuggrika ställen 

 i skogstrakter, troligen öfver hela riket, ehuru ingenstädes allmänt. 

 Oftast träffas den outbildade snäckan. Tagen i Skåne vid Esperöd 

 (Lilljeb., Hultmark), Håkanryd (Wallengr.), Ignaberga på hasselbu- 

 skar (Malm), Belteberga, på undre sidan af bladen hos Aegopodium, 

 ej sällsynt!, Alnarp vid hasselrötter!, på Gotland, Snäckgärdet och 

 Thorsborg, af Högberg, Göteborg i en bokskog emellan Backa och 

 Dragsmark (Malm), Nerike vid Hjelmarsberg och Dylta bruk på 

 unga aspstammar, vid Hami-arne och på Skåleklint bland multnade 

 löf (Hartm.), Luleå Ijappmark (v. Wallenberg). 



Då Rossmässler på anförda ställe beskrifver Pupa^ columella, yttrar 

 han den förmodan att denna af v. Mårtens (i Benz' Wiirtemburgs Fauna 

 p. 49, 1830) uppställda art knappast är skild från Vertigo edentula. 

 Detta bevisar v. Wallenberg i sin afliandling oixi Luleå Lappmarks Mol- 

 lusker p. 25 och C. Hartman säger derom (anf. st.) "Att den allmänt s. k. 

 P. edentula icke är någon egen art, utan blott yngre ex. af P. columella, 

 visar sig påtagligen, då man, såsom vid Hjelmarsberg, träffar en mängd 

 ex. tillsammans, från helt unga med 2 a 3 vindningar till äldre med 4, 

 5 ä 6, i hvilket sednare fall man liar framför sig den yppersta, med be- 

 skrifningarne fullkomligt öfverensstämmande P. edentula. Men icke nog 

 härmed; bland dessa ex. träffas ytterligare andra, som., med bibehållande 

 i öfrigt af alla karakterer som de förra ega, hafva utbildat äfven en 7:e 

 och 8:e vindning, hvilken sista är starkt bukigt uppsvälld och med ens 

 gör slut på den cylindriska form, som skalet ofvan den hade. I dessa 

 ex. åter hafva vi en fullkomlig P. columella Benz., och ingen, som sett 

 alla nu omnämnda individer tillsammans på samma eller flera närstående 

 asptelningars stam, skulle väl kunna hysa ringaste tvifvel, att ju de sist 

 omtalade äro de fullväxta individerna och alla de öfriga, med färre vind- 

 ningar, ungar i olika åldrar, allt af en och samma art." — Jeflfreys iBri- 

 tish Conchol. anser P. columella Benz. vara en varietet af Vertigo edentula. 



