82 



m. — under det dess söm endast visar antydningar till papiller. Utom 

 detta artens egentliga stamland förekommer af densamma i södra Italien 

 en form, var. cojetuna Rossm., som är mindre än hufvudformen, från 

 hvilken den tillika afviker genom mer utbildad gomvalk (callus palatalis) 

 och tydligt papillerad söm. Af denna har jag icke haft tillfälle att se- 

 något exemplar, men den figur Rossmässler gifvit af densamma (Icon. f. 

 696) tyckes, om man undantager den tydliga gomvalken, till alla delar 

 öfverensstämma med det svenska exemplaret, hos hvilkct denna valk, i 

 likhet med förhållandet hos hufvudformen af Cl. labiata, endast visar sig 

 såsom en på nacken genomlysande, hvit fläck, i hvilken det föga märk- 

 bara gomvecket utlöper." Jag har efter Prof. W. anfört detta för att 

 gifva våra unga konkyliologer någon ledning vid det hvarje besvär värda 

 eftersökandet af Nilssons omtvistade C. papillaris. 



b) Mynningen aflångt päroiiformig , med ränna vid basen. 

 aa) Öfre gomvecl-cn 2. 



4. Claiisilia kiplicata (Moxt.). 

 Sl;al tätt trärrihhadt; vindningar 11 — 12: nedre spindellamel- 

 len stor, odeld; öfre gomveel^en utåt divergerande. L. IG — 16^ i 2, 

 hr. 4 m. m. 



C. similis Rossm. Ic. I. p. 77. f. 30; VII, VIII p. 17. f. 468. — 

 C. biijlicata Mörch S. M. Dan. p. 31. 



Skalet spolformigt, något bukigt och sidenglänsande, med spet- 

 sen smalt utdragen, tätt ribbadt, utom på de tre första vinduingarne, 

 som äro släta, horngult, stundom med hvita fläckar vid sömmen, 

 derigenom att, med korta mellanrum, 2 — 3 närstående ribbor till 

 en ijerdedel af deras längd äro hvitaktiga. Nafvelfåran otydlig. 

 Vindningarne 11 — 12, temligen konvexa. Nacken starkare ribbad 

 än den öfriga delen af skalet, något sammantryckt, med en tydlig, 

 ända fram till mynningkanten gående köl längst till höger, derof- 

 van en parallel fördjupning och längre upp en större uppsvallning. 

 Mynningen päronformig. vanligen smal, aflång, 4 m. m. lång och 

 2 ^/j — 2 ^/g m. m. bred, med den öfversta utdragna delen (sinulus) 

 mycket högre än mynningkanterna ; vid basen är en ganska djup 

 ränna. Den öfre spindellamellen är liten, skild från spirallamellen, 

 den nedre är stor, odeld, tillbakaböjd mot den öfre, stående långt 

 in i mynningen, framtill begränsad af en uppsvallning, som går från 

 öfre lamellen ned till basalrännau. Rummet emellan lamellerna är 

 fullkomligt slätt. Månvecket smalt, men tydligt, bågböjdt. Spiu- 

 delvecket knappt märkbart. De öfre gomvecken 2, korta men starka; 

 det öfversta, pai-allelt med sömmen eller vanligen med båda ändarna 



