94 



Skalet ogenomborradt eller såsom yngre med en svag nafvel- 

 strimma." äggrundt aflångt, stai'kt, ogenomskinligt, hornbrunt eller 

 brungrått, med tvärgående livita eller gula, och bredvid dem, åt 

 mynningen till, vanligen rödbruna band. Vindningarne 6 — 7, de 

 första fint gallerformigt strimmade, den sista med små, i rader ställda, 

 nästan fyrkantiga fördjupningar. Mynningen aflång, stundom något 

 äggrund, upptill spetsig, med bruna tvärband. Munsömmen hvass, 

 invändigt rödbrun, med på mynningväggen näsian förenade kanter. 

 Den yngre snäckan har mörkare skal, utan hvita och oftast utan 

 röda tvärband, mera hvälfda vindningar samt vanligen hvitkantad 

 munsöm. — Djnrcf mörkgråblått, öfver allt beströdt med små gula 

 punkter. 



Förekommer utbredd öfver hela Sverige, i kärr, mossar, insjöar 

 o. s. v., isynnerhet i högländta eller bergiga trakter. 



4. Limnsea triincatiilii (Mi li .)• 



SJ:al aflångi, nafndf, fafif, ogenomsUnlkit, med långsjjetsad 

 spira; mynning rundadf äggform ig, något Ivrtare än S2)iran; vind- 

 ningar 5 — 6, starJd Iconvcxa, ti2)pfifl rid sömmen trurlniggna. L. 

 9 — 10 m. m.; mynn. 4 — 5 m. m. lång. 



Lymntea mimita Nilss. II. M. p. 72. - Limna^us min. Rossm. 

 Ic. I. p. 100. — Lymnseus min. N. & Nyl. F. M. p. .59. f. 47. — L. 

 trunc. a. (i, Mörch S. M. Dan. p. 37. 



Var. b) minor: skalet tunt, mörkbrunt, 5 — 5^2 ^- ^^^- långt. 

 Yngre snäcka? Limnseus pullus Ziegl. 



Slakt nafladt, aflångt, fint strimmadt, grågult eller Ijusbrunt, 

 vanligen öfverdraget med en slainskorpa, som ger det en mörkare 

 färg. Vindningarne 5 — 5 V/2 — 6, starkt hvälfda, upptill vid den 

 djupa sömmen liksom trappstegslikt stympade. Mynningen rundadt 

 äggformig, upptill knappt märkbart tillspetsad. Munsömmen enkel, 

 hvass, endast vid spindelkanten tillbakaviken. — Djuret på öfre 

 sidan mörkgrått, på undre ljusare. 



Förekommer sannolikt öfver hela riket, men är vida sällsyntare 

 än föregående. I Skåne finnes denna ai't på flera ställen såsom vid 

 Lund, Malmö o. s. v. ; vid Göteborg är den tagen af Malm (anf. 

 st. h. II. p. 147); i Westergötland, Östergötland och Småland fin- 

 nes den enligt Lektor Zetterstedt ; på Gotland enhgt Prof. liilljeb. 

 (Öfvers. 7 Årg. p. 89) ; i Nerike är den funnen på två ställen af 

 Lektor Hartman (Ner. Moll. p. 10); i Westmanland har Lekt. Jo- 

 hanson funnit den vid Westerås och Norberg; vid Upsala är den 



