119 



Skalet rundadt koniskt, med spi)'an upphöjd öfver sista vind- 

 ningen så mycket som vindningeu sjelf är hög, på undre sidan 

 trångt, men djupt nafladt, fint striramadt, svagt glänsande, hvit- 

 grönaktigt. Vindningarne 4 — i^/j, konvexa, den sista uppblåst vid- 

 gad, mot mynningen något nedböjd. Mynningen cirkelrund. Mun- 

 sömmen, icke såsom hos de båda föregående arterna, öfverallt rak, 

 utan, såsom hos följande, vid nafvelen utböjd. — Djuret hvitaktigt. 



Förekommer i sjöar, åar och diken med gyttjig botten öfver 

 hela riket, men synes ingenstädes vara allmän. 



4. Valvata autiqua Morkis. 

 Slal tätt tvärstritmiiadt, äggntndt lonisJd; spira hög, utdra- 

 gen; söm djtq); nafvel till en del hetäclt. Br.4 — 5, höjd 5 — 6m.m. 



V. contorta Stein anf. st. p. 85. t. 2. f. 27. (icke Miiller enl. Mörch). 

 — V. antiqua (Morris Syn. Brit. Foss. p. 166, enl. Mörch) Mörch S. 

 M. Dan. p. 60. 



Skalet äggrundt koniskt, med spiran upphöjd öfver sista vind- 

 ningen vida mer än denna är hög. på undre sidan betäckt nafladt, 

 tätt och vackert tvärstrimmadt, ofta med spiralstrimmor. Vindnin- 

 garne 5, konvexa, regelbundet tillväxande, skilda af en djup, ränn- 

 formig söm; den sista trind, mot mynningen något nedböjd och der 

 stundom fri från näst föregående. Mynningen rund. Munsömmen 

 vid nafvelen något utåtviken. 



Denna art känner jag endast från Östergötland, hvarest jag 

 1855 fann den ymnigt uppkastad på strändei'na af sjön Tåkern nära 

 Omberg. Inga lefvande exemplar kunde upptäckas, hvarföre skalen 

 alltid voro hvitgula eller kalkhvita, tjocka, fasta och ogenomskinliga. 

 Ej heller i Danmark, hvarest den enl. Mörch är allmän på strän- 

 derna af alla större sjöar, är den ännu funnen lefvande. 



Med föregående bör denna art aldrig kunna förblandas. V. pisein. 

 har låg, emot sista vindningen tvärt afsatt, plattad spira, cylindrisk, af 

 mynningkanten endast svagt urringad nafvel, samt sista vindningen något 

 plattad uppifrån, bakåt och på sidan mycket utvidgad utom spiran. V. 

 antiqua har hög, emot sista vindningen icke tvärt afsatt, i spetsen af- 

 rundad spira, sned, af mynningkanlen ofta till en betydlig del täckt naf- 

 vel, samt sista vindningen trind, endast småningom och ringa utvidgad 

 utom spiran. 



II. Podophthalma. Ögonen skaftade. Skalet båtlikt; myn- 

 ningen halfruud. 

 Hithörande mollusker äro hermafroditer, med förmåga att be- 



