77 
som kan iakttagas till laxfiskets förkofran; men för att nä- 
got mera omfattande anföra de pä olika ställen högst olika 
tiderna för ynglets vandringar, kunde orden i början af 
nämnda $ säledes ändras: “Pä det Laxynglet, som vid slu- 
tet af sommaren eller pä hösten begifver sig till hafvet eller 
större sjöar och värtiden plägar äter uppkomma i floderne, 
icke hädanefter mä etc.“ 
Det nog indrägtiga fiske, som p& mänga ställen sker i 
hafvet om vären, dä laxen gär upp mot landet för att in- 
tränga i floderna, synes knappt kunna hli föremäl för sär- 
skilda föreskrifter, ehuru det skulle kunna sägas ske till 
törfäng för fisket i floderna. I Norrland plägar det ske pä 
vissa tider och ställen nära flodmynningarne och gemenli- 
gen tillhöra strandegarne, lika som strömmingsfisket. Vid 
Skänes sydöstra kuster uppehäller sig i April eller Maj en 
betydlig del af den lax, som ämnar sig upp för att leka i 
 Mörrums ä&. Understundom fängas deraf ymnigt med garn- 
redskap; andra är uteblir fisket, dä laxen häller sig mera 
spridd utät hafvet. 
3. Med afseende pä nägra omständigheter af mindre 
vigt, som röra insjöfisket, anmärka vi följande: 
a) Uti gällande Fiskestadga (1766: III, 13.) säges, att 
*“lundar, etc., som genom sin skugga“ visat sig vara nyttiga 
för Braxen o. s. v., ej fä förstöras. Uttrycken böra här än- 
dras, dä det ej är genom sin skugga, utan genom sitt skydd 
mot vindarne och genom det tillhäll de lemna ät insekter, 
hvilkas larver lefva i vattnet och tjena fisken till föda, som 
de äro gagneliga. 
Vid Östersjöns stränder säges man äfven hafva iaktta- 
git, att skog utmed vattnet varit gagnelig för fiskerierna, 
hvilket synes af Landshöfdinge-Embetets i Gefle skrifvelse 
af den 31 December 1834 (bland de till komiten remitte- 
rade handlingar), deruti det nämnda stadgandets utsträc- 
kande till Östersjökusterne päyrkas; och att denna sägen 
