sl 
tider om äret; hvarföre ej heller ordningens bestämmande 
vid fiskeriet kan blifva af sä stor vigt i en Svensk som i 
en Norsk Fiskestadga.. Det enda, som kunde kräfva ett 
särskildt reglemente för ordningens vidmakthällande, vore 
stort Sillfiske vid Bohus län, ı fall detsamma äterkomme sä- 
dant som före 1808. 
7. Bland fiskerier i Östersjön är Strömmingsfisket det 
betydligaste, och det bör vid detta tillfälle ädraga sig sä 
mycket större uppmärksamhet, som detsamma genom de 
Norrländska städernas fiskerisamhällens flera gänger uppre- 
pade anhällan hos Kongl. Maj:t, att erhälla s& utvidgade 
fiskerirättigheter, att de skulle fä fiska strömming vid hvil- 
ken strand som helst, synes hafva föranledt en stor del af 
de undersökningar och skriftvexlingar om fiskeriet, som fort- 
gätt ätminstone sedan 1818, dä Kongl. Maj:t genom reso- 
lution af den 18 November afslog en af Gefle fiskare i 
nämnda afseende gjord anhällan. 
Emellertid synes, sä vidt man af hittills anställda un- 
dersökningar kunnat erfara, e] mycket vara att vidgöra eller 
stadga angäende detta fiske, som under tiden-ordnat sig 
sjelf sälunda, att hvarje strandegares rätt respekteras, och 
att fisket vid de skär och stränder, der strömmingen gär 
till och som tillhöra byalag eller enskilde, i allmänhet arren- 
deras af fiskare, som äro deraf i ostörd besittning. Pä ett 
par ställen befans fisket utarrenderadt vid sädana skär och 
bergsstränder, der. det enligt gällande lag (1766: II: 8) hade 
kunnat anses fritt för en och hyar, t. ex. i trakten kring 
Umeä elfs mynning, der fisket vid ett litet skär under sist- 
lidne sommar arrenderades mot !/, tunna strömming för 
hvarje bät som dertill begagnades. 
8. Med Strömmingsfisket har det Sillfiske mycken lik- 
het, som förekommer i södra delen af Östersjön, i Sundet 
och i det egentliga Kattegat, vid nordöstra Skäne och pä 
6 
