90 
Emellertid bör det dock ihägkommas, att verkligen nä- 
got olika förhällanden ega rum; ty dels har man, säsom 
ofvan antyddes, en vida större sannolikhet att med vad 
kunna fiska god sill, dä tillgängen är stor, än dä den är 
liten, dels finna vi uppgifvet, att ehuru man i alla tider 
obehindradt skall hafva fiskat sill med “Sildnot“ p& nägra 
ställen i Norge (Bergens stift), der riklig tillgäng funnits, sä 
lärer man dock icke hafva erhällit s& mycket, att trankok 
lönat sig eller att man dertill behöft använda sillen, hvilket 
t. o. m. i vissa trakter skall af folket anses för syndigt. Af 
bristande detaljkännedom kunna vi dock ej här närmare re- 
dogöra för detta ämne, som väl skulle förtjena en egen un- 
dersökning. 
Säsom supplement tlil det förut sagda torde här fä er- 
inras om det förslag, som professor NıLsson framstält uti 
underdänig berättelse af den 1 Nov. 1832 (se Handl. rör. Sili- 
. fisket, Stockh. 1843, sid. 78), att till en början och säsom för- 
sök afskaffa vadarnes bruk (genom deras inköpande) uti en 
del af Bohus läns skärgärd, der fiskarena sjelfve befunnos 
villige härtill. Kalfsunds skärgärd ı södra delen af Bohus 
län föreslogs till detta försök, som, i fall det blifvit verk- 
stäldt, dä det gjordes, längesedan skulle hafva skaffat oss 
visshet i den länge omtvistade frägan. Det bör dock ej 
lemnas oanmärkt, att en mindre betydlig qvantitet sill ingär 
vid den föreslagna delen af skärgärden, och att de vida 
större stimmen beständigt visa sig tillhöra en ort i norra 
skärgärden, samt att, ehuru sillstimmen, äfven inom Bohus- 
länska kusten, tydligen mest hälla sig till de orter, som de 
känna, och dit de ledas af bottnens beskaffenhet, s& skulle 
det vid det antagna försöket snart inträffa, att en del afde, 
genom inskränkning i fisket, uppfredade stimmen visade sig 
nära kusten p& andra, nägra mil aflägsna ställen, der de 
möjligen kunde blifva med vadar uppfiskade. 
