»t 
10. De vanlıga, vid alla kuster brukliga sm& vadarne 
eller egentligen sä kallade notarne kunna för strandfiskets 
skull ej heller i Bohus län umbäras; men vid dem bör stad- 
gas, att de ej fü öfverstiga 35 till 40 famnars längd och 4 
famnars djup, samt att maskorna mäste hafva minst en tum 
frän knut till knut, äfven ı bröstet. 
Makrillvad, som till särskildt ändamäl (makrillfiske) 
begagnas, bör hafva högst 72 famnars längd och 20 alnars 
djup med maskor af minst 1!/, tum frän knut till knut. 
11. För det Reglemente, som torde befinnas nödigt 
med afseende pä ett väntadt större sillfiske, det mä komma 
att bedrifves med vadar, drifgarn eller sättgarn, kan erinras 
att sättgarnen ställas rätt ut frän stranden och ej längs ut- 
med den, samt att de ej böra komma hvarandra för nära 
m. m., hvilket allenast af fiskare rätt bedömes; att afskräde 
efter rensning af fisk i allmänhet, om det vräkes i hafvet, 
allenast kan skada i tränga vikar eller grunda sund, men 
att det i ett djupare och större vatten snart förtäres af sjö- 
djur; att trangrums ej bör f& utflyta i de vikar, der sill 
gär in eller annan fisk plär fängas, säsom skadligt för le- 
ken och bottenvegetationen. Vid ett fiske, som blott be- 
drifves med garn, är det ej sannolikt att trankok af sill ı 
nägon betydligare skala skall kunna företagas eller bära sig; 
men om man besinnar de oordningar, den försummelse ı 
äkerbruket och det förderf bland folket i nästliggande land- 
skap, som förr ästadkommits genom stort sillfiske med vad 
och ätföljande trankokeri, hvilka allenast en kort tid af äret 
eller knappt tre mänader kunna bedrifvas, lärer vinsten 
deraf befinnas mera skenbar än verklig, och i allt fall ej 
sä betydlig, att förnyandet af samma uppträden vore önsk- 
värdt. Atminstone torde de anförda oordningarne väl be- 
höfva tagas i betraktande i ett nytt reglemente. 
