95 
efterlefnad vara sä svär att kontrollera, som i detta. Om 
nägot derom skall infiyta, torde det böra vara säsom goda 
räd med afseende pä bästa sättet samt säsom definitioner 
med afseende p& benämningarne, hyilka väl torde kunna 
vara af nytta. I denna afsigt tyckes det hafva tillkommit, 
som finnes i gällande Fiskeristadga (1766: I, SS 5 och 7), 
hvaraf dock en en del ($ 5) är orätt framstäld, ty af de 
fiskvaror, som deruti omtalas eller hvarp& denna $ kan 
hafya afseende, kan svärligen nägon annan än saltad sill 
och makrill (hvilken senare dock sällan föorekommer ı han- 
del) vara med lake försedd och de s. k. gräsidorna säljas 
torkade, ej insaltade; hvaremot den större fisk, som starkt 
insaltas, derefter torkas och i laggkärl utan lake inpackas, 
heter Aabeljou. Den kan vara af torsk eller länga, utom 
nägra andra hos oss ej eller föga brukliga arter (t. ex. 
sej och kumme!). 
Säsom allmän regel för den första ‚beredningen af stor- 
fiskeprodukter kan man antaga: att fisk, som är ämnad till 
beredning säsom saltad eller torkad handelsvara, bör slag- 
tas (blodtappas), rensas och fläkas genast, sedan den är fän- 
gad, och insaltas inom ett (högst och blott i nödfall tvä) 
dygn derefter, antingen om bord ä& fartyg eller i salteri pä 
land, samt att den ej mä före insaltningen utläggas i haf- 
vet. Vid rensningen afskäres hufvudet, den mörka bukhin- 
nan borttages fullständigt och ryggbenet uttages till tre led 
frän fiskeborran (eller längre vid de tillfällen, dä sädant är 
bruklist, t. ex. pä& stockfisk, som dock ej plär beredas i 
Bohus län). 
Detbör anmärkas, att ingen annan större rökt fisk lä- 
rer uti Sverige i stort beredas, än lax och äl, och alls in- 
gen i vestra skärgärden, hvarefter det derom handiande 
stadgandet ı 1766: I, 7 torde böra ändras, j fall det skulle 
anses behöfligt att bibehällas. 
