96 
17. Slutligen torde följande böra anföras: att det 
gamla stadgandet, som nära nog förbjuder bruket af tall 
(eller furu-) träd till laggkärl för fisk, s& att allenast de af 
ek, bok elier gran fä begagnas (1766: I, 4 Com. Coll. $ 
54), eger god grund deruti, att tallkärlen meddela kädig 
smak och lukt ät varan och anses bidraga till dess härsk- 
nande; vidare: att termen vala (= 10 stycken), som finnes 
upptagen i 1766: I, 4, men i Com. Coll. förslag ($ 52) är 
utelemnad, uti vestra skärgärden allmänt begagnas. Uti 
Com. Coll. förslag till ny Fiskestadga äro de, kanhända rik- 
tigare till Jagtstadgan hörande förordningarne utlemnade, 
som röra fängst af “skadedjur i sjöon“ säsom sälar och utt- 
rar (1766: I, 8) samt af sjöfägel (1766: I: 10); hvarom här 
erinras, dä desamma, i anseende till lokalen, der fängsten 
sker, i hafvet, icke synas vara för en fiskerilag alldeles 
fremmande. 
Säsom resultat af det förut sagda fa Committerade slut- 
ligen afgifva nedanstäende i korthet affattade: Förslag eller 
anvisningar till stadganden för ett blifvande Fiskeri-regle- 
mente, hvaruti hvarje moment motsvarar den utförligare af- 
handling, som innehälles i den med samma nummer beteck- 
nade $ af föregäende anmärkningar. 
1. För fisket uti insjöüar och strömmar är det i första 
rummet af vigt att bibehälla de föreskrifter, som redan fin- 
nas ı gällande Stadga om kungsädras öppenhällande (1766: 
III, 5 och följande $S$), om förekommandet af uppgrund- 
ningar (ibd. $ 9) och särskildt med afseende pä sägspän 
(ibd. $ 10), äfvensom föreskriften om öfverenskommelser pä 
hvarje ställe, angäende tiden, redskaperna m. m. för fisket, 
till ynglets fredande (ibd. $ 14 och $ 15, mom. 2). 
2. Med afseende & laxfisket bör det stadgandet bibe- 
hällas, som finnes angäende laxynglets fredande (i 1766: 
III, 15, mom. 1); men för att lämpa ordalagen efter den 
ganska betydliga olikheten i tiden för ynglets vandringar 
