97 
pä olika ställen, kunde uttrycken sälunda aftattas: Pä det 
laxynglet, som vid slutet af sommaren' eller pä hösten plä- 
gar begifva sig till hafvet eller större sjöoar och värtiden 
äter uppkommer i floderna, icke hädanefter mä etc. etc. 
Dessutom anse Kommitterade följande föreskrifter, som till 
en del Öfverensstämma med dem i Kammar-Collegii cirku- 
lär af Sept 1836, kunna bidraga till fiskets förkofran: Lax- 
fisket mä& ej fortsättas inp& hösten, dä laxen är mindre god, 
utan laxgärdar och andra redskap för laxfisket upptagas, 
sedan laxen om sommaren förbigätt. «I de forsar, der laxen 
leker, bör fisket icke fortsättas, sedan leken om hösten 
kommit i full gäng, hvilket igenkännes derpä, att de flesta 
laxar börjat f& flytande rom eller mjölke; och bör denna 
tid för hvarje särskildt ställe utrönas och bestämmas, s& 
att öfverenskommelse mä kunna träffas. Der tvä (eller flera) 
laxarter, som anses ega betydligare värde, g& till pa samma 
ställe, m& särskildt afseende fästas pä hvardera af dem. 
3. a) Stadgandet i 1766: IIL, 13 (angäende lundar vid 
vattnet belägne) torde kunna utvidgas äfven till hafskusterna, 
dock med utelemnande af det oriktiga skälet: “genom sin 
skugga.“ 
b) Föreskriften angäende vakars öppenhällande pä isen 
(1766: III, 16) torde lämpligast kunna alldeles utgä eller 
inbegripas under de öfverenskommelser, som pä& hvarje 
ställe böra göras (enligt 1766: Ill: 14). 
c) Anläggandet af fiskedammar synes alldeles icke böra 
omtalas ı lag. 
4. Det nu gällande förbudet mot notkilar af väf och 
ı allmänhet mot s& täta fiskeredskaper, att de borttaga det 
späda ynglet, synes böra bibehällas. Förbudet mot puls- 
och stötnotar kunde lämpligast omnämnas under det nyss 
ofvan citerade stadgandet om öfverenskommelser, säsom va- 
rande endast skadliga för fisklek. 
P& lika sätt torde förbudet mot Jjusterfiske vid bloss 
-_ 
‘ 
