110 
het vid behandlingen af samma ämne hos oss, som förhäl- 
landena i begge länderna äro i mänga fall, hvad sillfiske 
angär, nära liknande hvarandra, och nämnda förhandlingar 
fyllest vitna om den sakkännedom, lugna forskning och 
osparade möda, hvarmed man der sökt komma till mälet 
af det sanna, rätta och allmänt gagneliga i denna vigtiga 
angelägenhet. 
Fisket i Norge är gemensamt för alla Norrmän utan 
afseende pä strandrätt hvad sill angär. Af flera upptagna 
skäl har man antagit, att, dä sillfiske ej eger rum, strand- 
rätten till annat fiske bör vara uteslutande förbehällen 
strandegaren inom ett afständ af 100 famnar frän stranden, 
derinom ingen annan utan hans bifall eger att ıdka fiske 
med hyad slags redskap som helst. 
Beträffande det sä kallade storfisket af torsk, sej, län- 
sor m. m. d., s& idkas det längre ut i öppna hafvet, 
och torde föreskrifterna derom i äldre författningar icke 
fordra andra tillägg, än hvad som afser upplysningar och 
räd om tjenliga fiskesätt och den fängade fiskens behand- 
ling samt uppmuntringar att sädana tjenligare ansedda fiske- 
sätt mä& antagas, hvilket allt ej utgör föremäl för en all- 
män fiskestadga eller lag, utan bättre räknas bland sädana 
anordningar, hvilka tid efter annan kunna meddelas och 
vidtagas efter de anledningar, som under tiden kunna ädraga 
sig uppmärksamhet. 
I afseende pä& medlen att bibehälla och befrämja hum- 
merfiske är förbud satt i fräga mot fängande och handel 
med hummer, som ej innehäller i storlek 8 tum mellan 
hufvud och stjert, samt att den sedan är 1833 fridlyste ti- 
den för hummerfiske frän medlet af Juni till den 1 Sep- 
tember borde vidare utsträckas. Om än det föreslagna 
mättet p& hummer mä vara ledande till det ändamäl, som 
derföre uppgifves, sä vill det likväl synas, som skulle hand- 
hafvandet af denna föreskrift, om nägonsin möjlig, dock all- 
tid blifva vid verkställigheten förenad med mänga svärig- 
