159 
och detta icke allenast med hänsyn till Norrlands anspräk 
att erhälla norra stambanan fortsatt frän Ängermanelfven 
till Lule elf, utan äfven med hänsyn till södra halfvan af 
landet, hvilken ingalunda kan sägas vara nog fullständigt 
eller pä ett med 'statens bästa i allt fullt öfverensstämmande 
sätt tillgodosedd med för dess näringslifs rätta utveckling 
oumbärliga statsjernvägar. 
Den ursprungliga äldsta planen för rikets förseende 
med jernvägar afsäg nemligen, att ern& dessa, dels genom 
byggandet af ett rings fätal centralt belägna statsbanor, 
dels genom koncessioner ät aktiebolag att anlägga s. k. 
privatbanor. Härigenom har visserligen vunnits stora sträc- 
kor jernväg, men dessa hafva blifvit mycket ojemnt förde- 
lade, pä samma gäng som mäktiga enskilda intressen för- 
mätt göra sig gällande pä& bekostnad af svagare sädana 
samt förvärfva sig faktiska monopol af den allra största be- 
tydenhet med hänsyn till äfven vidsträckta landsdelars hela 
framtida utveckling. Sä& kan t. ex. ett stort privatbane- 
intresse ofta förhindra, det sädana bibanor anslutas till dess 
hufvudlinie, som kunna konkurrera med större delar af denna 
eller draga trafiken i nägon mon frän den nuvarande huf- 
vudändpunkten till nya sädana, och det eger derigenom nä- 
gon gäng äfven ett faktiskt veio mot byggandet af sädana 
jernvägslinier, som skulle kunna löna sig, inom ett allt för 
betydande omräde. Derför mäste ock staten i sädana fall 
träda emellan och rädda dylika landsdelar undan det eko- 
nomiska öfvervälde, som den lemnat i enskildas händer, och 
dymedels möjliggöra för. sädana trakter, att tillgodose äfven 
sina intressen, om ej dessa landsdelar skall vederfaras orätt- 
visa och om ej landets nödigt fullständiga och planmessiga 
förseende med jernvägar skall offvas. 
Staten har visserligen under de senare ären mäst allt 
mer fräng& den ursprungliga planen att för egen räknıng 
blott befatta sig med ett fätal stambanor, dä den dels inlöst 
flera privatbanor, dels i Norrland börjat genomföra ett nära 
