164 
uteslutande förblifva beroende af enskilda privatintressens 
olika förmäga att göra sig gällande, och om stora delar af 
landet fortfarande skola f& bidraga till att andra sädana 
erhälla statsjernväg, utan att sjelfva hafva fätt ätnjuta nägon 
motsvarande fördel, att den genom ett slikt statsbanesystem 
vunna enheten i förvaltningen skulle medföra stora förmo- 
ner med hänsyn till snabbhet, punktlighet och enkelhet i 
trafiıken, att det vore en betydande fördel för näringsidkande 
i allmänhet och den mindre förmögna befolkningen i syn- 
nerhet, att man genom ett sädant system undsluppe de 
tryckande monopol i enskildes händer, som privatbanorna 
medföra, och att staten fär isin hand valet af den ledande 
finansiella planen för ätminstone de vigtigare jernvägarne 
inom landet, sä att & ena sidan tarifferna & dessa, i den 
mon amorteringen af anläggningskostnaderna och de ökade 
trafikinkomsterna det medgifva, kunna till näringslifvets 
fromma nedsättas, hvilket ju ej i samma grad ätminstone 
kan väntas af de enskild vinst hufvudsakligast afseende jern- 
vägsaktiebolagen, och & andra sidan förmögnare trafıkanter 
eller mäktiga intressen e] kunna tillgodose sig pä den stora 
allmänhetens bekostnad medels differentialtariffer, hvari- 
senom den fria konkurrensen inskränkes och svärigheter 
uppst&ä för mindre näringsidkare att arbeta sig fram och 
kunna bestä i täflan med de större, och at? staten genom 
ett dylikt statsbanesystem blefve i tillfälle att genom sär- 
skilda anordningar vid trafiken och genom billigare frakt- 
satser upphjelpa sädana näringar, som deraf vore i behof 
under särskildt det första svagare skedet af deras utveck- 
ling, 0. 8. v. | 
Erfarenheten frän utlandet talar vidare mycket för en 
utsträckning af statsbanorna till att omfatta ätminstone alla 
de vigtigare jernmvägslinierna inom landet, d& man t. ex. i 
Danmark, Tyskland, Frankrike och Italien med afgjord eko- 
nomisk framgäng bäde inköpt privatbanor till staten och 
dessutom ytterligare utvidgat statsbanenätet med nybyggda 
