168 
vekande skäl bör i första hand befatta sig med sädana sa- 
ker, som i motionen föreslagits. I utlandet hafva ocksä, sä 
vidt jag vet, regeringarna alltid tagit initiativet i sädana 
frägor. Att Utskottet icke velat pä en enskild motionärs 
hemställan yrka pä ett vidare fortsättande af statsbanebyg- 
sandet, torde tvifvels utan äfven böra hällas för mycket 
klokt, dä man erinrar sig hvilket starkt motständ, som inom 
Riksdagen mötte är 1881, dä det var fräga om norra stam- 
banans fortsättning till Angermanelfven. Men dä Utskottet, 
med hänsyn till hvad jag i min motion yttrat om privat- 
baneväsendets olägenheter, förmenar, att jagi min skildring 
deraf gätt till öfverdrift, tror jag detta Utskottets uttalande 
redan vara mer än tillräckligt vederlagdt af erfarenheten i 
utlandet. Det är ocks& min Öfvertygelse, att Utskottets pä- 
stäende, att hvad som af svenska staten hittills uträttats i 
fräga om jernvägsbyggande varit sädant att det ädagaläg- 
ger, att städse dervid “blicken varit fäst pä det helas, pä& 
samhällets kraf“, är längt ifrän öfverensstämmande med 
verkliga förhällandet, och att den dom, som framtiden med 
större sakkännedom och erfarenhet kommer att fälla om 
jernvägsbyggandet i Sverige, ingalunda skall blifva s& mild 
och s& gillande, som Utskottet förestält sig, Dä& man emel- 
lertid i utlandet redan allmänt nog kommit till den öfver- 
tygelsen, att staten bör ensam ega ätminstone alla de mer 
betydande jernvägarne i ett land, synes den tid icke heller 
böra vara längt aflägsen, när samma uppfattning gör sig 
gällande äfven här i Sverige, och för min del är.jag der- 
före förvissad om, att den motion, hvarmed jag redan vid 
denna riksdag vägat framkomma, skall nägot längre fram i 
tiden ı en eller annan form äterkomma och dä vinna Riks- 
dagens bifall. Jag har i öfrigt icke nägot yrkande att fram- 
ställa.“ 
Vidare anfördes icke. Utskottets hemställan bifölls. 
