170 
fiske, sädant som det bohuslänska sillfisket, vid hvilket det 
naturligen mäste vara särskildt af vigt, att hastigt f& närin- 
gen bragt upp till en sädan höjd, att man kan hoppas atti 
önsklig omfattning hinna, medan perioden räcker, tillvarataga 
all den rikedom, som hafssillens kustbesök innebära. 
Ett hufvudvilkor för en sädan utveckling af bohuslän- 
ska sillfisket och p& samma gäng främsta föremälet för sta- 
tens verksamhet och uppofiringar med hänsyn till detta 
fiske är nu tydligen, att staten drager försorg om att bo- 
huslänska skärgärden kommer i besittning af de för just 
nämnda utveckling oumbärliga samfärdsmedlen. Frän Bo- 
hus län sjelft kan nemligen icke väntas nägon nämnvärd 
verksamhet med hänsyn till afhjelpandet af detta sillfiske- 
bedriftens hufvudbehof, ty dess befolkning egnar sig till 
största delen ät landtbruket, och den i jemförelse med jord- 
brukarne bäde fätaliga och mindre förmögna fiskarebefolk- 
ningen saknar medel dertill. Silltiskebedriften i Bohus län 
är ock en för alla öppen näring, som af ingen der utöfvas 
under sädana förhällanden, som karakterisera de pä full 
enskild eganderätt till bedriftens föremäl grundade närin- 
garne, hyadan man ej heller frän denna bedrifts utöfvare 
kan vänta sig nägon större uppoffrande verksamhet till 
fiskets fromma. Sä väl under näst. föregäende perioden i 
Bohus län som i broderlandet Norge har det derför varit- 
staten, som mäst träda emellan, för att det till näringens 
förkofran nödvändigaste icke skulle saknas, och sä mäste 
ske äfven framdeles, om nägot af nämnvärd betydenhet 
skall kunna ästadkommas. 
Bland de för sillfiskebedriftens främjande oumbärliga 
samfärdsmedlen intager säsom bekant Zelegrafen ett mycket 
framstäende rum. För bohuslänska sillfiskebedriftens ut- 
veckling är det nemligen nödvändigt, att anläggningar för 
sillens beredning till lämpliga handelsvaror komma till ständ 
i nödig omfattning, ty det är klart, att endast en mindre 
del af fängsten kan vinna afsättning till omedelbar förbruk- 
