217 
N:o 3 i min ansökan anförda frägor; men att denna ankla- 
gelse nu ej vidare upprepas härrör väl deraf att professor 
Smitr nu redan förmätt att under loppet af nägra är för- 
värfva sig befattningen med dessa frägors praktiska lösning 
och deruti fullständigt misslyckats. Det äberopade utlätan- 
det frän Kgl. Vetenskapsakademien innehäller för öfrigt ät- 
skilligt, som är att hänföra till de under N:o 3—6 anförda 
frägorna, och det är säkerligen endast dess författares up- 
penbarligen sä -otillräckliga bekantskap med ämnet, som 
vällat, att de af mig under N:o 7 och 8 anförda frä- 
gorna blitvit förbigängna. Af samma utlätandes innehäll 
kan i alla händelser icke dragas en slutsats s& snäf som 
den bemälde professorer nu sökt komma till. Anmärknin- 
gen att de under N:o 3—8 anförda frägors utredning skulle 
“tillhöra dels särskildt anstälde tjenstemän, dels särskilda 
embetsverk och kommunala myndigheter“ bör ju dessutom 
i lika hög grad kunna gälla om de under N:o 1 och 2 an- 
forda frägorna, hvilka sistnämnda af sagde professorer nu 
ansetts bort ensamme utgöra föremäl för undersökningarna, 
som dock synbarligen haft det klara medvetandet, om att 
den önskade fullständiga utredningen ej kunde erhällas frän 
äsyftade tjenstemän embetsverk, att tacka för sin tillkomst. 
Ehuruväl jag bäde i mina äldre uppsatser och särskildt 
uti den min ansökan bifogade tryckta skriften & talrika stäl- 
len (jfr Kortfattad berättelse, sid. 8, 16, 21—27, 34—35 
38—39, 51—-52, 101) framhällit, hur jag säsom undersök- 
ningsförrättare städse “begränsat min verksamhet till 
hvad som i och för lagstiftningen och administra- 
tionen vore mest trängande att f& utredt‘“, s& söka 
icke dess mindre säväl Konungens Befallningshafvande i 
Göteborgs och Bohus län som Kongl. Vetenskapsakademien 
att uti deras utlätanden förlöjliga min verksamhet deri- 
genom att de uppgifva, att jag skulle “stält fordringarne för 
mitt uppdrags utförande större än för Sveriges geologiska 
undersökning“. Det är emellertid ej jag, utan just Kongl. 
