294 
V. 
Nägot om Sillfisket i Bohuslänska Skärgärden, 
frän en gammal Man i Skäne*). 
Uti en vrä af Riket har jag fätt se af Inrikes Tid- 
ningarne, huru Kongl. Wettenskaps och Witterhets Samhället 
ı Götheborg äfven sträckt sin omsorg till det för Riket s& 
vigtiga Sillfisket i Bohuslänska Skärgärden, samt utläfvat 
en belöning till den, som kan upgifva medel till denna 
handterings nytta och fördel. 
Jag har i femtio är haft del i denna näring och tjugu- 
fyra är sjelf lagt handen vid Sillens fängande och insalt- 
ning, samt sedan är 1767 fruktat den fara, som nu hotar, 
nämligen, att denna välsignelsen skall g& ifrän väre strän- 
der **), men icke funnit nägon möjelighet huru det skade- 
lıiga vid handteringen skulle kunna förebyggas. I anledning 
af Kongl. Samhällets uppmaning har jag likväl ansett min 
pligt vara, att uppgifva den kännedom, jag äger i denna 
sak, öfvertygad att erfarenhet, samlad under en betydlig 
tid och genom ett uppmärksamt betraktande af detta Nä- 
ringsfängs skiften, mäste vara af väsendtlig nytta för det än- 
damäl, som nu är i fräga. 
Det är af yttersta vigt, att först nämna rätta orsaken, 
hvarföre Sillen, d& hon är fet, icke kommer in i Skärgärden 
och blir där qvar under sin leketid, säsom hon gjorde de 
första sexton ären; till denna olyckan äro vi sjelfve vällande; 
vi jaga henne bort med buller och stoj, hvartill Tunne- 
bindare-verkstäder i synnerhet det mesta bidraga. 
2 Ur Nya Handlingar af Kongl. Wettenskaps och Witterhets Sam- 
hället i Götheborg. I. Götheborg 1808, sid. 40—58. (Utg. anm.) 
**) Enligt Riksens Högloflige Ständers Fiskeri Deputations berättelse 
om fiskeriernas tilständ i Riket, gifven vid Riksdagen i Stockholm d. 18 
Maj 172, skall ock med anledning deraf att »Sillen under de sist förflutna 
fem ären senare „uppä hösten, än förut vanligit varit, „kommit in uti skären 
och hällit sig pä längre afständ frän stränderne ut pä djupet» m.m. „jem- 
väl den farhoga uti landet upkommit, att Sillen, säsom i framfarna tider 
flera gänger skedt, til ortens och Rikets oboteliga skada äter torde smä- 
ningom draga sig ifrän Svenska kusterna.» (Utg. anm.) 
