298 
riga lemnade de qvar i sjön. Äret derpä sände en namn- 
kunnig Köpman i Carlshamn OrLor BerG flere Fartyg hit 
med timmer, bräder etc. och byggde Salterie. En Boräsare 
gjorde likas& pä andra landet eller vid Skarvik. Här blef 
nu mycket buller, emedan Tunnebindare-verkstäderne voro 
alltid de första som blefvo färdige, hvaraf hände, att Sil- 
len gick straxt bort frän desse holmar. Mine Hälsöboar 
fingo ingen Sill i deras vadar, och alla lastade Sillbätar, 
som kommo Norr ifrän, gingo Öster om Björkölandet. Jag 
ryckte derfüre upp mine bopälar och bygde pä en liten 
holme i Bovik. Här var dä sjön s& full med Sill, att Fi- 
skarena med ringa besvär togo sä& mycket, de kunde hop- 
pas f& sälja. Man var öfverlupen dag och natt af dem, 
som ville sälja Sill. För att skona det goda folkets besvär 
att stryka segel och lägga till, restes en stäng p& Sillebo- 
den och aftal gjordes med Fiskarena, att dä flaggan his- 
sades, ville man handla; men när den var nedstruken köp- 
tes ingen Sıll. Denna härlighet varade trenne är, dä en 
Herre p& Skäggenäs vid namn WurrkLo sände Fartyg hit 
och lät äfven bygga pä denna holme. En Landtmätare frän 
Norrköpingstrakten byggde midt emot pä andra sidan om 
Sundet, hvaraf äfven hände, att Sillen genast försvann frän 
desse klippor, men Fiskare fängade Sillen likväl bittida p& 
äret längre norr, vid Risö, Längö, Metsund, Klädesholmen 
etc. i den myckenhet, att oaktadt Salterier och Trankoke- 
rier öktes hvart är, var ingen brist för oss i flere är p& 
Sıll för godt köp, och under samma tid byggdes beständigt 
Salterier i norra Skärgärden, s& att är 1767 fanns där 
knappt en klippa, som ägde hamn, utan den hade sitt Sal- 
teri.. Jag kom efter vanligheten till Skärgärden i början 
af Augusti mänad, utan att i tvänne mänader salta nägon 
Sill; Fiskarena gjorde dageliga försök pä alla ställen, men 
allt förgäfves; ty här var denna vackra ärstid ett sä lustigt 
lefverne och buller, att Sillen omöjeligen kunde samla sig 
innom skären. Utom en myckenhet arbetsfolk och Fiskare, 
