299 
voro hamnarne fulle med Fartyg, som väntade pä Sillast. 
Sjöfolket som hade dä intet att göra, sökte alla tillfällen 
att fü hälla sig lustige med dans i stora Sillebodar, hvilket 
villigt blef dem tillätet af de yngre Uppsyningsmännen öfver 
verken, helst det roade desse sjelfve att dansa med efter 
Lirespel, Violer och Walthorn, hvarpä& icke var nägon brist, 
där sä mänge slags folk samlades till förtjenst. Nägre för- 
nuftige fiskare sörjde och beklagade detta oljud. Med af- 
lands vind vägade de sig ut till smäholmar ı 6ppna sjön, 
där de som oftast räkade pä flere bätlaster Sill; men det 
förslog icke till s& mänge behöfvande. Sillen säldes ock till 
ett den tiden ohördt pris 6 Daler S:mt tunnan. Nägre da- 
gar före Michadli inträffade svärt väder, som hindrade oljud, 
dä kom Sillen in uti Skärgärden och vi fingo den till godt 
köp, men hon var dä utlekt och mager; sedan har Sillen 
sällan varıt i Skärgärden i den mängd som förr; dock äro 
Fiskarena nu mera utlärde att fänga den, anstalterna sä 
stora med mänga vadar, bätar, Salterier och folk, att där i 
hast kunnat saltas sä& tillräckeligt Sill, som behöfdes, tills 
nu i nägra är vintren hindrat det. Är 1776 var blid vin- 
ter; det äret saltades s& mycken Sill, att de fleste För- 
lagsmän förlorade pä& denna handel *). 
Voro Salteri-ägarne fullkomligen öfvertygade om riktig- 
heten af allt detta, sä torde de kan hända vara benägne 
att läta förfärdiga sına tunnor afsides pä fasta landet, och 
äfven älägga sitt arbetsfolk och Matroser, att hälla sig sä 
tysta, som möjeligt är; men huru skulle sädane befallningar 
kunna blifva efterlefrade? De förordningar, som älagt Salteri- 
och Trankokeri-ägare att icke kasta Sillgäl och Trangrums 
isjön, hafva ju icke tillräckeligen kunnat verkställas? Man 
har ej heller märkt att Sillen haft afsky för detta grums, 
men väl att en myckenhet ähl kunde fängas vid hvarje 
*) Jfr om liknande fall: Trangrums-Acten. Stockholm 1784, sid. 153. 
— Lsuneman, A. V. Anteekningar, rörande sillsaltning, sillvrakning och 
sillhandel. Uddevalla 1883, sid. 149, anm. 3. (Utg. anm.) 
