300 
Trankokeri, i synnerhet dä det fick gä färskt i sjön. Uti 
en stillastäende insjö torde väl detta grums kunna föror- 
saka förruttnelse; men af saltsjö-vägor och ström föres hafs- 
vattnet vida omkring. Uti nägre smä stilla vikar kan väl 
grumset förorsaka nägon uppgrundning; men sädant är af 
ringa betydenhet i en stor och vidlyftig Skärgärd. 
Det nyttigaste, som nu kunde göras, vore att fürmä 
Fiskarena, att förskaffa sig Nät, och med dem fänga sin 
Sill bittida p& äret i Öppna sjön, och nyttja sine vadar, dä 
Sillen i Skären inkommit; ty att fänga den under isen läter 
sig näppeligen göra. Mig är det obekant, om Sillen blifver 
qvar under isen, eller hon fiyttar sig dit, där Öppet vatten 
är. Vill man taga för afgjordt, att hon finnes under isen, 
sä är det likväl visst, att medan man hugger eller sägar 
den, gär Sillen förmedelst dänet bort frän detta stället, och 
kommer icke dit den dagen; fryser det om natten, s& inträffar 
samma olägenhet dagen derpä: men här möta mänga andra 
hinder, af hvilka jag endast vill nämna nägra. Ehuru Fi- 
skarena nog veta sina drägten, händer lıkväl ofta, att vaden 
räkar fä häll, d& de mäste fara ut med en bät, att Iyfta 
vaden upp, där hon i grunden tagit fast. Isen i Skärgärden 
lägger sig ock merändels pä sädant sätt, att ström och väg 
häfva den ena Isflokan pä den andra, hvarigenom den blir 
ojemn öfver och under; öfra delen af noten tager dä fast 
uti den ojemna isen, hvaraf händer, att den icke fäs hel- 
bregda i land. Annorlunda förhäller det sig pä en insjö: 
den kan tillfrysa slät som en spegel öfver och under. Men 
om Fiskarena hade nät, skulle det kanhända vara fördel- 
aktigast, att säga '/, alns bred ränna i isen sä längt deras 
nät räcker, sticka de lösa isstyckena under fasta isen och 
i denna isränna nedsätta näten; dagen derpä torde väl vara 
nägon is, som dä sönderstötes och vaken hälles beständigt 
ren; den Sill som fastnat i näten löper icke bort, och pä 
detta sätt kunde nägon Sill fängas hvarje dag, sä& länge det 
lönar mödan. 
en a 
