316 
lare, Springare och Sälar, som nu skola befinnas i de yttre 
skären och mota eller afskrämma den, af samma skäl som 
den af dem och Hvalar drifves ut frän Ishafvet. 
Alla de vid fisket sysselsatte päst& icke mindre, att 
Sillen skyr för allt buller, och anföras mänga exempel huru 
stimmen hastigt flytt ıfrän det tillämnade kastet igenom: 
buller och slagsmäl Vadlagen emellan, om ordningen eller 
rättigheten till Vadens kastande. Det säges äfven, att Sillen 
i början efter ankomsten p& 1750-talet flydde utur den 
ena fjorden efter den andra uti södra Skärgärden, och till 
och med öfvergaf densamma i följe af det buller, som Tunn- 
bindare förorsakade*), hvilka under pästäende fisketid, p& 
nakna berghällarne förfärdigade tunnorna. Hvad verkan 
mätte dä icke det starka kanon-dundret haft att afhälla 
Sillen i hela 10—12 är ifrän vär Skärgärd, dä antingen 
Engelska Convoyer eller Örlogs-Escadrer uppehällit sig inom 
de yttre Skären, och med signalskotten, dag- och nattskotten 
utom alla de bullrande saluter och höstidligheter, stört det 
lugn och den stillhet, hvarmed man tror att Sillfisket bör 
bedrifvas.. Att man länge haft sädan öfvertygelse, bevisar 
ocksä det Kongl förordnandet, att allt skjutande är i Skär- 
gärden förbjudit under pästäende fisketid. Fästningarne 
ocksä hvarken mottaga eller besvarä saluter p& den tiden. 
Men icke mindre verkan mäste väder och vind utöfva. 
pä& ett sädant fiske. Ehuru det anstäldes i fjordarne under 
östanvind, och jemväl dä den stormade, hände dock sädant 
aldrig, utan att Sillen redan var inkommen uti de inre och 
djupare fjordarne; ty den starkare ström inomskärs och det. 
läga vatten, som dessa vindar förorsaka, dä de äro för flera 
dagar rädande, hafva alltid ansetts för menliga för fisket, 
i synnerhet dä Sillen blifvit upptäckt uti hafsbandet. Dä. 
deremot vestliga och särdeles nordvestliga stormar, hvilka 
alltid gifva uppsjö, varit ihällande nägra dagar, och gjort. 
*) Jfr Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1885, sid. 294, 295, 297—299. 
(Utg. anm.) 
