319 
kopparslef, och slogs först i en sä kallad klartunna, som 
stod p& sin botten upprät, och sedan den fällt allt grum- 
set och vattnet till botten, aftappades den pä tunnfat af ek 
(af 60 kannors rymd) medelst en tappkran, insatt i klar- 
tunnan en tredjedel frän bottnen af kärilets höjd. 
Sa snart allt fettet var afskummadt, släcktes elden, 
dörrarne för eldrummet tillslötos och kranen vid bottnen 
öppnades, hvarigenom mörjan af den sönderkokta Sillen ut- 
släptes med rännor i Grumsdammen*). Under detta gafs 
kallt vatten ur pumparne i ketteln, hvilken, sedan allt grum- 
set utflutit, sköljdes, hvarpä& kranen tillvreds, vatten pätap- 
pades, Sill instjelptes och kokningen börjades ä nyo. Pä väl 
inrättade Trankok ätgingo 6 timmar till en sädan kokning 
och skumning, sä att 4 kok kunde ske om dygnet, eljest 
vanlıgtvis 3 kok. | 
Kokningen borde rätteligen ske med torf och grofva 
-stenkol eller sä kallade fyrkol, och ved nyttjades blott till 
ticalt, än diagonaliter insatt i stafringen, befans dock, att tillräcklig kraft 
icke kunde begagnas till nog hastigt drejande omkring, för att hälla Sillen 
uppe frän bottnen. Det lönte icke heller mödan att inrätta nägot kostba- 
rare machineri, när tv& man voro tillräckliga, att med hvar sin, pa 6 alnar 
länga skaft eller spakar fästade, breda kopparspade hälla Sillen jemt uppe. 
*) ]. Trankokningens första period släpptes grumset ur ketteln genast 
i Saltsjön, der det genom vind och väg snart kringfördes och bortsköljdes. 
Men omsider yppades den farhäga, att hamnarne af grumset uppgrundades, 
ankarbottnen förderfvades och änteligen, att Sillen skydde grumset. I följe 
häraf utverkades genom nägras ifriga bemödanden icke allenast befallning 
till Grumsdammars uppförande af sten, utan flera Kokerier (neml. 120 af 
328 som är 1783 drefvos) voro, för deras ansedda mindre goda belägenhet, 
nära att utdömas, om icke utslaget blifvit sedan upphäfvit. De kostbara 
Stendammarne hade likväl en mot afsigten stridande verkan. Grumset, 
som i dem samlades, öfvergick under ombyte af regn och värme till för- 
ruttnelse och fick en sädan skarp och odräglig stank, att den af hafsvatt- 
net vid timad sjögäng utspolade vätskan förstörde bottengräset vid stränderna 
och dödade alla de kräk, som deruti uppehöllo sig och skulle tjena Sillen 
till föda. Det är för öfrigt väl bekant, att grumset befunnits vara ett godt 
gödningsämne, hvarföre det omsider ock blef säsom sädant en handelsvara. 
Grumset uppspäddes i kar med sä mycket vatten, att det utgjorde en tunn 
välling och kringstänktes med skoflar pä marken. Pä ny jord var detta 
ett ypperligt gödningsämne för Höst-räg och Himmels-korn. Pä gammal 
äkerjord ansägs denna gödning vara för stark, men förträfflig till blandning 
i jordhögar. Pä mosslupna ängar, brukad i starkare tillblandning, har 
man sett mossan deraf förstöras och gräsvexten ökas. 
