353 
olja i laken*. Man fär i den utländska marknaden alltid 
vara beredd pä en till tvrä mänaders lagring under till dels 
mycket varmt väder, och derföre är det dessutom mycket 
riskabelt, att packa under nämnda mänader fängad fetsill 
härdt. Efter mitt förmenande fär den icke en gäng packas 
s& härdt som Lewis-sillen **), fast man i Norge ty värr af 
helt andra skäl än fruktan för varans hällbarhet packar för 
löst ***). I verkligheten länder det till den norska fetsil- 
lens förderf att tyskarne sätta värde pä att istret finnes 
qvar i sillen****), Kunde man nemligen fä tyskarne att 
föorbruka norsk fetsill utan ister, skulle ett längt större fält- 
för afsättningen Öppna sig, ty sädan packningen nu sker, 
är, säsom WALLEM i sina intressanta jemförelser uti berät- 
telsen öfver fiskeriutställningen i Berlin pävisadt, den norska 
sillen den dyraste af all sill (med undantag naturligtvis för 
Lewis-sillen, som dock blott spelar en helt obetydlig rol i 
den stora marknaden)*. 
“Den afgörande (“maassgebende*) sillbedömaren är nem- 
ligen minuthandlaren, hökaren, i det inre landet, som köper 
nägra tunnor i sender och bäst vet hvilken sillsort han vin- 
ner mest pä, och den puffar han för och framhäller för sin 
publik, hvars smak han sälunda stämmer om. Han vet väl 
att han pä& de däligt fylda tunnorna frän Norge, för hvilka 
*) Jfr Norsk Fiskeritidende, 1884, sid. 19. (Utg. anm.) 
**) En vid Skotlands vestkust fängad istersill (eller fetsill) af den 
mest förträffliga beskaffenhet, hvilken saltad efter skotsk metod säsom s. k. 
“seasticks* (Anteckningar rör. sillsaltning ete., sid. 57) skeppas till konti- 
nenten, der den ofta betingar mycket höga pris. (Ttg. anm.) 
**#) Jfr LöBerG, O. N., Norges Fiskerier. Kristiania 1863, sid. 61— 
62. — Anteckningar rörande sillsaltning ete., sid. 140. — Norsk Fiskeri- 
tidende, 1884, sid. 19, 20. (Vtg. anm.) 
**%*%*) Om Lewis-sillen yttrar brefskrifvaren nemligen att, om hon *icke 
gälades alldeles tom, trodde han icke att hon skulle med sä litet salt och 
den packning, hon fär, hälla sig i 14 dagar, i synnerhet som det är garn- 
sill. Denna gissnings riktighet har senare bekräftats uti Norge genom 
försök med ä drifgarn fängad sill (jfr Norsk Fiskeritidende, 1884, sid 7— 
9), hvilka försök tillräckligt torde Adagalägga förmonen af en fullständig 
gälning, sadan som den af skottar och holländare verkställes. 
(Ttg. anm.) 
23 
