354 
han fär betala samma tull och jernvägsfrakt m. m. som för 
de skotska, förtjenar mindre, och derför negligeras den norska 
sillen. Vära statistiska redogörelser öfver sillmarknaden be- 
visa för bäde Stettin och Hamburg, att tillförseln af norsk 
sill aftager i samma grad som den af skotsk sill tilltager. 
— Det vill stora ansträngningar till för att f& den norska 
sillen att vinna terräng igen“. 
“Dä bohussillen alldeles icke besitter nägon egenskap, 
som fordrar lätt packning, bör man taga steget fullt ut och 
använda skottarnes packning, hvilken t. o. m. öfverträffar 
holländarnes. Bedrifves detta rationelt, har denna sill en 
framtid, i trots af sin (väl all vintersill utmärkande) stora 
magerhet, — och i nationens intresse bör man’ fördenskull 
ifra derför“. 
Vid saltning af bohussill bör väl numera, till följd af 
dennas vanliga magerhet och den genom försök vunna erfa- 
renheten, knappast kunna ens ifrägasättas, att använda andra 
än sädana fängster, som utgöras af den till bäde storlek och 
beskaffenhet bästa sıll, som hos oss erhälles. Att salta utaf 
mer blandad eller mager sill bestäende fängster, lönar säker- 
ligen icke mödan. Vid packningen bör emellertid den tomma 
sillen (eller slosillen) icke läggas fullt s& mycket pä rygg, 
som efter skotskt föredöme bör ske med den fulla sillen 
(eller inmatsillen), utan litet mer pä sidan, om än icke sä 
mycket som norrmännen bruka. Tunnornas slutliga päfyll- 
ning mä vidare icke vara otillräcklig; ty ingen mä inbilla 
sig att en tunna sill, som innehäller en mindre sillmängd 
(occhh om den är af norsk storlek, äfven en lätt skönjbar 
mindre rymd), skall föredragas framför en tunna, som Inne- 
häller en större sillmängd (af liknande sort). Om nu bohus- 
sillen redan till följd af sin beskaffenhet är svärsäld, sa bör, 
man väl ej öka detta ledsamma förhällande derigenom att 
köparen vet eller behöfver misstänka, att en tunna bohus- 
sill innehäller en vida mindre sillmyckenhet än en tunna 
= 
En 
