242 
emot föreligger ett fall, der en sädan telefonförbindelse 
sökts ej pa grund af dess behöflighet för näringslifvet utan, 
sasom allmänt kändt är och nedan ytterligare skall visas, 
i afsigt att dels nu genast kunna fa använda en tredjedel 
af det utaf Riksdagen till fiskerinäringens främjande bevil- 
jade anslaget till nya telefonanläggningar i bohuslänska 
skärgärden för ästadkommandet af en telefonförbindelse 
mellan Uddevalla samt badorterne Fiskebäckskil och Lyse- 
kil, dels ock framdeles fä telegrafstationen i Varekil slopad 
och ersatt med en under Uddevalla telegrafstatiion Iydande 
telefonstation. Telefonledningen i fräga skulle nemligen 
knappast kunna öka antalet meddelanden emellan fögderiets 
telegraf- och telefonstationer samt Uddevalla stad, men 
mäste tydligen högst betydligt minska inkomsten för dessa 
meddelanden ä telegrafstationerne, i synnerhet om telefon- 
stationsföreständarne, säsom hittills skett, torde äfven fram- 
deles fä uppbära sin aflöning i form af 25 öre för hvarje 
samtal eller meddelande, och telegrafstationen sälunda i 
regeln blott finge behälla högst hälften af de 50 ören, som 
erlades för hvarje telefonsamtal. | 
Dä en riktig uppfattning af hufvudsyftet med ifräga- 
varande ansökan frän Uddevalla tvifvelsutan är för sakens 
rättvisa afgörande af största vigt, torde en närmare utred- 
ning af detta syfte ock vara pä sin plats. Ändamälet med 
ansökan framgär tydligt af den i henne förekommande an- 
hällan, »att Konungens Befallningshafvande i Göte- 
borg mätte delgifvas Kongl. Styrelsens beslut i 
denna sak, sä snart sädant blifvit fattadt, enär 
beslutet kan inverka pä frägan om de föreslagna 
telefonledningarne i länet»; ty af dessa ord bör väl 
genast vara klart, att ansökan är tillkommen hufvudsak- 
och dels att med anledning deraf »den inskränkning bör göras uti 
ledningens begagnande, ati densamma icke fär upplätas för telefoniskt 
meddelande emellan telegrafstationerne i Lysekil och Fjellbacka». 
(Utg. anm.) 
