398 
De bohuslänska sillfiskenas historia frän äldsta tider 
och intill nutiden visar, säsom redan ofvan nämnts, att sill- 
fängsten, dä man ser bort frän fiskeperiodernes första bör- 
jan, städse nätt sin högsta utveckling och största betydelse 
i länets mellersta skärgärd, och der egentligen vid följande 
tre hufvudorter för fiskebedriften, nemligen Askums socken 
i Sotenäs härad (Kungshamnstrakten), Morlanda socken i 
Orosts Vestra härad och Stenkyrka socken ı Tjörns härad. 
I synnerhet hafva Ellösfjorden vid Morlanda sockens kust 
samt Marstrands-, Elgö- (eller Hätte-) och Hakefjordarne 
emellan Tjörn och Inland med Marstrandsöarne gifvit upp- 
hof ät ett det allra rikaste fiske, sä att de flesta och största 
“verken“ inom länet för sillens beredning till handelsvara 
under föregäende fiskeperioder uppstätt inom Morlanda, Sten- 
kyrka och Lycke socknar*), hvarefter i ordningen kommit 
Öckeröskärgärden, Kungshamnsskärgärden och Fjellbacka- 
skärgärden. Dä det sälunda under förra fiskeperioden väck- 
tes fräga om skärgärdens indelning i distrikt för nödig rätts- 
skipning under sillfisket, ansägos betecknande nog Grafvarne, 
Gullholmen, Klädesholmen och Kalfsund säsom sjelfskrifna 
stämmoställen för hvar sitt distrikt, under det att fisket i 
skärgärden norr om Soten ansägs för obetydligt för att pä- 
kalla en sädan ätgärd. Stationerne för des. k. *tullarene“, 
d. v. s. uppbördsmännen af kronans rättigheter af sillfisket 
under 1500-talens fiskeperiod eller Marstrand, Mollösund, 
Hermensund (vid Gullholmen), Bäckevik (invid Grafvarne) 
och Homborgssund vitna om ungefär enahanda utveckling 
af sillfiskebedriften äfven den tiden, ja redan de i de gamla 
norska konungasagorna prisade storverken af konung HAKAN 
HARANsson “den gamle“ att anlägga Marstrand och Gull- 
holmen samt Dragsmarks kloster och att bebygga Öcker- 
öarne och förse dem med egen kyrka, allt under förra hält- 
ten af 1200-talen, tyda pä& fiskeperiod efter fiskeperiod 
upprepade förhällanden af i det närmaste likartad beskaf- 
*) Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1887, sid. 213. 
